Постанова   
Іменем  України                                        
 
30 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 489/5169/19
 
провадження № 61-812св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,  
 
учасники справи:
позивач - заступник військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі державного концерну «Укроборонпром», правонаступником якого є Фонд державного майна України, державного підприємства «Український радіотехнічний інститут», 
відповідачі: Інгульський відділ юстиції у Миколаївській області, державне підприємство «Сетам», ОСОБА_1 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну           скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2020 року у складі судді Коваленка І. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Лисенка П. П., Серебрякової Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року заступник військового прокурора Миколаївського гарнізону, що діє в інтересах держави в особі державного концерну «Укроборонпром» (далі - ДК «Укроборонпром»), державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» (далі - ДП «УРТІ») звернувся до суду з позовом до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Інгульський ВДВС), державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), ОСОБА_1 про визнання недійсним результатів електронних торгів та визнання права власності. 
Позовна заява мотивована тим, що на виконанні в Інгульському ВДВС перебувало зведене виконавче провадження № 55471378 про стягнення коштів з ДП «УРТІ» на користь фізичних, юридичних осіб та держави.
06 березня 2018 року головний державний виконавець Інгульського ВДВС Чмих Л. В. здійснила опис та наклала арешт на нерухоме майно - нежитлове приміщення цокольного поверху літера «А» № 233 будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,3 кв. м, що є державною власністю та перебуває на балансі       ДП «УРТІ» і належать йому на праві господарського відання.
24 липня 2018 року було проведено електронні торги з реалізації зазначеного державного нерухомого майна, переможцем якого визнано ОСОБА_1 . 
Прокурор зазначав, що електронні торги проведено з порушенням вимог законів України: «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» та «Про управління об`єктами державної власності», якими встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державного підприємства, зокрема, відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами. Тому вищевказане нерухоме майно не підлягало примусовій реалізації.
Обґрунтовуючи підстави представництва прокурором інтересів держави, прокурор зазначив, що ДП «УРТІ» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління ДК «Укроборонпром», яке через делеговані повноваження здійснює управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.   
На підставі викладеного, прокурор просив суд: 
 - визнати недійсними результати електронних торгів з продажу лоту № 299007 - нежитлового приміщення цокольного поверху літера «А» № 233 будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею      31,3 кв. м, проведених ДП «Сетам»;
 - визнати за ДП «УРТІ» право власності на вказане нерухоме майно.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня          2020 року позов заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону, що діє в інтересах держави в особі державного концерну «Укроборонпром», державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» задоволено частково. 
Визнано недійсними результати електронних торгів з продажу нежитлового приміщення цокольного поверху літера «А-5» № 233 будівлі, розташованої   за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,3 кв. м, проведених 24 липня 2018 року державним підприємством «Сетам» та оформлених протоколом проведення електронних торгів від 24 липня          2018 року № 347135 та актом проведення електронних торгів, затверджених     15 серпня 2018 року виконувачем обов`язків начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. 
Стягнуто на користь військової прокуратури Південного регіону з Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 1 921 грн судового збору.
У решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на спірне майно, яке       було реалізоване на електронних торгах, незалежно від його використання у виробничій діяльності, поширюється дія положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», якими заборонено відчуження об`єктів нерухомості, які є державною власністю, а тому правочин щодо відчуження спірного нерухомого майна, яким є торги, суперечить вимогам закону. 
Крім того, суд встановив, що державний виконавець передав на реалізацію нерухоме майно, не виділивши його як окремий об`єкт, що унеможливило переможцю торгів оформити на нього право власності у приватного нотаріуса. Тому визнання електронних торгів недійсними є наслідком відновлення прав ДП «УРТІ» на спірне майно без необхідності повторної реєстрації права власності на це майно.
Щодо позовної вимоги про визнання за ДП «УРТІ» права власності на спірне нежитлове приміщення, то суд не вбачав підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки нежитлове приміщення є часткою об`єкта нерухомості, право власності на яке оформлено ДП «УРТІ» свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28 липня 2006 року.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року апеляційні скарги Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2020 року - без змін. 
Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що положеннями статей 1, 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державного підприємства, зокрема, відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 01 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Апеляційний суд зазначив, що наявність на виконанні у зведеному виконавчому провадженні виконавчих листів про стягнення з боржника - ДП «УРТІ» заборгованості із зарплати не є перешкодою для визнання торгів недійсними, так як інші виконавчі провадження про стягнення з боржника боргів підпадають під дію мораторію, а розмежувати їх неможливо.    
З огляду на вид і склад нерухомого майна, яке було реалізоване на електронних торгах, посилання ОСОБА_1 на те, що спірне нерухоме майно не забезпечувало ведення виробничої діяльності боржника - ДП «УРТІ», як на підставу для незастосування мораторію, не відповідають вимогам закону. 
Реалізація майна з електронних торгів відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому укладена за результатами торгів угода не відповідає вимогам закону.
Посилання відповідачів на те, що дії державного виконавця щодо визначення складу майна, яке підлягало реалізації на електронних торгах, що безпосередньо формує суттєві умови угод купівлі-продажу, мають самостійний спосіб оскарження у порядку статті 447 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки не усувають тієї обставини, що незаконні дії державного виконавця можуть бути одночасно і підставою недійсності укладеного на електронних торгах правочину у зв`язку із недодержанням в момент його вчинення вимог закону.
Враховуючи те, що відчуження майна на електронних торгах відноситься        до угод з купівлі-продажу, відповідно до частин першої-третьої, шостої       статті 203 ЦК України та частини першої статті 215 ЦК України така угода може визнаватися недійсною у судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення встановлених законом вимог.
Крім того, з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено інший порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства, який підлягав застосуванню, проте не був застосований державним виконавцем, що вірно констатував суд першої інстанції.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що доводи ОСОБА_1 про неможливість витребування майна від добросовісного набувача, є помилковими, оскільки застосування положень частини другої статті 388 ЦК України здійснюється за умови дотримання порядку, встановленого для виконання судових рішень, який у цьому випадку був порушений.
Надаючи вірну оцінку наявності підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в особі ДК «Укроборонпром», ДП «УРТІ» та визначення правового статусу сторін, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права та не залишив позовну заяву прокурора без розгляду на підставі пункту 4 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову прокурора відмовити. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Ленінського районного суду м. Миколаєва. Підставами касаційного оскарження зазначено пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України. 
У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2021 року заяву державного концерну «Укроборонпром» задоволено. Залучено до участі у справі Фонд державного майна України, як процесуального правонаступника державного концерну «Укроборонпром». В ухвалі суду зазначено, що ДП «УРТІ» з управління ДК «Укроборонпром» передано до сфери управління Фонду державного майна України. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2023 року справу за позовом заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі державного концерну «Укроборонпром», державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» до Інгульського відділу юстиції у Миколаївській області, державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 про визнання недійсним результатів електронних торгів та визнання права власності призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 233/4365/18, провадження № 14-96цс21, за позовом Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» до державного підприємства «Сетам», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Гаджимурадова Ельмана Султана огли за участю прокурора Військової прокуратури об`єднаних сил та третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача - державного концерну «Укроборонпром» - про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акта про проведені електронні торги.
Протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2023 року справу передано судді-доповідачеві та визначено склад колегії суддів у цій справі у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду попереднього судді-доповідача (Мартєва С. Ю.). 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2023 року касаційне провадження у справі поновлено, оскільки обставини, за яких касаційне провадження у справі було зупинено, усунуто.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили усіх обставин справи, не врахували, що у зведеному виконавчому провадженні перебували на виконанні виконавчі документи щодо стягнення з боржника заборгованості по заробітній платі робітників підприємства та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та недоплачені пільгові пенсії, а отже, дія мораторію, передбаченого положеннями Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», на ці правовідносини не поширюється. Крім того, суди не врахували, що спірне нерухоме майно не використовувалося підприємством у господарській діяльності, а доказів, що спростовують зазначене, суду не надано. Посилання судів на те, що вказане немає правового значення є невірним. 
Судами не враховано, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. 
Вказувала, що прокурором не доведено підстав представництва інтересів держави і звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром» та ДП «УРТІ».
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У червні 2021 року Інгульський ВДВС подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_1 .
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На виконанні в Інгульському ВДВС перебувало зведене виконавче провадження № 55471378 з 85 виконавчих проваджень про стягнення коштів з ДП «УРТІ» на загальну суму стягнення 4 112 357,15 грн, до складу якого входили виконавчі провадження з виконання виконавчих документів про стягнення заборгованості по заробітній платі (45 виконавчих документів на загальну суму 2 251 525,38 грн) та виконавче провадження № 55902061 по виконанню наказу № 915/1436/15, виданого 13 листопада 2015 року Господарським судом Миколаївської області про стягнення з ДП «УРТІ» боргу у сумі 128 909,68 грн на користь ДК «Укроборонпром».
06 березня 2018 року головним державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якого описано та арештоване нежитлове приміщення цокольного поверху літ. «А-5» № 233, площею 31,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .
24 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанову, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні приватне підприємство «Ажіо», а 06 червня 2018 року на виконання цієї постанови директором приватного підприємства «Ажіо» затверджено висновок про вартість вищезазначеного нерухомого майна, загальна ринкова вартість якого визначена у 125 100 грн. Листом від 14 червня 2018 року за № 36336 Інгульський ВДВС повідомив, зокрема Фонд державного майна України, ДК «Укроборонпром», ДП «УРТІ» та інших стягувачів у зведеному виконавчому провадженні № 55471378 про описане вище майно та його вартість, яка визначена експертом приватного підприємства «Ажіо».
27 червня 2018 року за № 41275 Інгульський ВДВС направив до Миколаївської філії ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна з найменуванням стягувачів Фонд державного майна України, ДК «Укроборонпром», Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, ГУ ДФС у Миколаївській області, Інгульський районний центр зайнятості, Управління Держпраці у Миколаївській області, Інгульське об`єднане Управління Пенсійного Фонду України м. Миколаєва, та інших фізичних осіб, яким стягнуто заборгованість по заробітній платі.
04 липня 2018 на офіційному веб-сайті ДП «Сетам» розміщено оголошення про продаж вказаного нежитлового приміщення зі стартовою ціною 125 100 грн (лот № 290199).
Згідно з протоколу ДП «Сетам» № 347135 електронні торги відбулися 24 липня 2018 року та їх переможцем визнано фізичну особу - ОСОБА_1 
15 серпня 2008 року виконуючим обов`язки начальником Інгульського ВДВС затверджено акт про проведенні електронні торги від 15 серпня 2018 року за ціною продажу 125 100 грн.
31 серпня 2018 року кошти у сумі 118 845 грн за придбане нежитлове приміщення перераховано ОСОБА_1 на депозитний рахунок Інгульського ВДВС.
Згідно з акту про проведенні електронні торги право власності боржника на майно підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28 липня 2006 року № 1324, видане виконавчим комітетом Миколаївської міської ради та зареєстроване у комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 серпня 2006 року за реєстраційним номером 6463747, номер запису:1720 у книзі:14.
Відповідно до зазначеного Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ксерокопія якого додана до позовної заяви, власником нежитлового об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , є держава в особі Верховної Ради України в повному господарському віданні ДП «УРТІ». Згідно з опису об`єкта, наведеного у свідоцтві про право власності, нежитловий об`єкт складається з двох основних будівель літ. «А-5», загальною площею 6 288 кв. м, літ. «К-1», «КI-1», «КІІ-1», «КІІ-2», загальною площею 733 кв. м, службових будівель та споруд.
Згідно з п. 1.1 Статуту ДП «УРТІ» (у новій редакції), який є додатком до наказу генерального директора ДК «Укроборонпром» від 14 березня 2017 року № 97, ДП «УРТІ» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління ДК «Укроборонпром».
Нерухоме майно, яке є предметом цього спору, перебувало на праві господарського відання у ДП «УРТІ».
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. Якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувані судові рішення вищезазначеним вимогам закону не відповідають. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша 
статті 215 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», у редакції, чинній на момент реалізації спірного майна, встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.
У статті 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі визначаються Законом України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі».
У пункті 8 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» передбачено, що у процесі управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Концерн, зокрема, надає згоду на відчуження та списання об`єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі учасників Концерну.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», який був чинним на момент реалізації спірного майна, затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, згідно з додатком 2.
Відповідно до додатку 2 до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації входило 
ДП «Український радіотехнічний інститут» (ідентифікаційний код 14308598, адреса: м. Миколаїв, АДРЕСА_1
У частині дев`ятій статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження.
У справі, яка Верховним Судом переглядається, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги прокурора, виходили лише з того, що оскільки відчужене на аукціоні майно є державним майном, перебуває на балансі державного підприємства та віднесено до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації згідно із Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», а частиною дев`ятою статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження. 
Разом з тим, судами не враховано таке. 
ДП «УРТІ» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління ДК «Укроборонпром», яке через делеговані державою повноваження здійснює управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. Майно підприємства є державною власністю і закріплено за ним на праві господарського відання (пункт 4.1 Статуту).    
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (частина перша статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, продаж майна на торгах є його примусовою реалізацією. Щодо майна державних підприємств, то на таку реалізацію встановлений мораторій - до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна (частина перша статті 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), крім певних винятків, що визначені у частині другій зазначеної статті у відповідній редакції.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець має вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням цього Закону, але й інших законів, виконання яких є обов`язковим під час виконавчого провадження (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16 (пункт 80), провадження № 12-65гс21.
Разом з тим, Верховний Суд зазначає, що мораторій на відчуження державного майна, запроваджений Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» у відповідній редакції, не стосувався випадків примусового виконання рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами. Однак цей виняток не охоплює випадки примусового виконання будь-якого іншого рішення суду, бо під час такого виконання діє передбачена Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» заборона. Тому після проведення публічних торгів на виконання іншого рішення суду, ніж щодо виплати заробітної плати й інших виплат, що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, наступне перерахування отриманих від реалізації обмеженого в обороті майна коштів на погашення саме заборгованості за такими виплатами не легалізує ці торги.
Указане зазначено у пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, провадження № 14-96цс21, до розгляду якої зупинялося провадження у справі, яка Верховним Судом переглядається. 
В описових частинах судових рішень, що оскаржуються в касаційному порядку, суди зазначили, що на виконанні в Інгульському ВДВС перебувало зведене виконавче провадження № 55471378 з 85 виконавчих проваджень про стягнення коштів з ДП «УРТІ» на загальну суму стягнення                            4 112 357,15 грн, до складу якого входили виконавчі провадження                   з виконання виконавчих документів про стягнення заборгованості по заробітній платі (45 виконавчих документів на загальну суму                             2 251 525,38 грн) та виконавче провадження №55902061 по виконанню наказу № 915/1436/15 виданого 13 листопада 2015 року Господарським судом Миколаївської області про стягнення з ДП «УРТІ» боргу у сумі 128 909,68 грн на користь ДК «Укроборонпром».
З урахуванням наведеного, є незрозумілим, з яких правових підстав районний суд застосував мораторій на відчуження державного майна, запроваджений Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» у відповідній редакції, якщо він не стосувався випадків примусового виконання рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами.
Натомість, апеляційний суд зазначив, «… що вартість реалізованого на електронних торгах майна становила 125 100 грн, з яких на погашення боргу по заробітній платі спрямовано 94 637 грн 72 коп. Решту коштів використано для сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Між тим, апеляційний суд враховує те, що на примусове задоволення об`єднаних вимог, що перебували на виконанні у зведеному виконавчому провадженні, поширювався мораторій згідно із Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна». За таких обставин, на думку колегії суддів, слід дійти висновку, що зведене виконавче провадження із включенням до нього виконавчих документів про стягнення боргів, які підпадають під дію мораторію, призвело до недотримання заборони на примусову реалізацію майна державного підприємства внаслідок чого неможливо розмежовувати у реалізованому майні частину, яка стосується задоволення вимог, що не підпадають під дію мораторію».
Верховний Суд з урахуванням положень статті 400 ЦПК України, крім вищенаведеного щодо способу судового захисту, не може ухвалити власне судове рішення ще й тому, що суди попередніх інстанцій не оцінили інформацію у вказаних вище документах, зокрема відомості про зведені виконавчі провадження, а також про винесення державним виконавцем постанов під час звернення стягнення на нерухоме майно у виконавчому провадженні. Тоді як для висновку про відповідність примусової реалізації нежитлового приміщення умовам Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», щонайменше, необхідно на підставі оцінки доказів встановити, що звернення стягнення на майно позивача відбувалося за рішеннями стосовно виплати заробітної плати й інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами,  а не те, що кошти, отримані від такої реалізації, були надалі спрямовані на погашення заборгованості за цими виплатами. 
Так, у матеріалах справи на а. с. 19-20, т. 1 міститься постанова державного виконавця від 06 березня 2018 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадження № 55460823 про стягнення з боржника зарплати на користь фізичної особи на підставі посвідчення комісії з трудових спорів ДП «УРТІ». 
Крім того, постанові від 06 березня 2018 року державний виконавець у виконавчому провадженні № 55460823 (стосувалося виконання посвідчення комісії з трудових спорів ДП «УРТІ» про стягнення зарплати на користь однієї фізичної особи) описав і арештував спірне нежитлове приміщення, хоча у вступній частині цієї постанови вказав, що вчиняє дії у зведеному виконавчому провадженні № 55471378. 
Самої постанови державного виконавця про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження у матеріалах справи немає, а отже, неможливо встановити, які виконавчі провадження виконувалися.
Більше того, заявка державного виконавця на реалізацію арештованого майна (нерухоме майно) від 17 червня 2018 року стосується зведеного виконавчого провадження № 55471378 (т. 1, а. с. 28-31), хоча опис та арешт майна здійснювався у виконавчому провадженні № 55460823. Разом з тим, акт про проведення електронних торгів від 15 серпня 2018 року стосується зведеного виконавчого провадження № 55471379, щодо якого жодних виконавчих дій не вчинялося. Тому суду при новому розгляді справи слід дослідити й ідентифікувати, в якому саме виконавчому провадженні були реалізовані торги. 
Отже, для висновку про відповідність примусової реалізації спірного нерухомого майна умовам Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» необхідно на підставі належних і допустимих доказів встановити, що звернення стягнення на майно позивача відбувалося за рішеннями стосовно виплати заробітної плати й інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, а не те, що кошти, отримані від такої реалізації, були надалі спрямовані на погашення заборгованості за цими виплатами. Таким чином, дослідивши відповідні докази, можна дати відповідь на питання про те, чи були електронні торги проведені відповідно до Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» і з якою метою (примусового виконання рішень щодо виплати заробітної плати й інших виплат, що належать працівникам у зв`язку з трудовими відносинами, чи примусового виконання іншого рішення суду). 
Крім того, при новому розгляді справи суду слід звернути увагу на правові позиції Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 103-105), провадження № 12-61гс21,від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20(пункт 9.66), провадження № 14-206цс21, щодо ефективного способу захисту порушеного права при оспоренні торгів. 
З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції         у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, тому судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець