ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/36543/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 серпня 2023 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Аліменка В.О., Кучми А.Ю.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м.Києві  про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м.Києві, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 05.11.2021 №1261 (пункт 2) в частині застосування до капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м.Києві від 11.11.2021 №1720 о/с в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції;
- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції з 12.11.2021;
- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.11.2021 по день винесення судом рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року позов задоволено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що внаслідок повідомлення позивача про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 та ч.3 ст.368 КК України було проведено службове розслідування, в рамках якого встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який виразився у неповідомленні ОСОБА_2 про підстави затримання та невжитті заходів, направлених на доставлення останнього до адміністративної будівлі поліції та інформуванні ініціатора розшуку, внаслідок чого його правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Висновок суду про застосування до позивача дисциплінарного стягнення за вчинення ним кримінального правопорушення є безпідставним.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про безпідставність застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а також порушено процедуру та послідовність дисциплінарного провадження, в той час, як висновки службового розслідування тотожні змісту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 25.08.2021.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
В силу п.3 ч.1 ст.311 КАС України, беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги введення в Україні воєнного стану, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач з 26.08.2011 проходив службу в органах внутрішніх справи та 07.11.2015 прийнятий на службу до Національної поліції України і з липня 2021 року обіймав посаду старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві, що підтверджується біографічною довідкою та копією трудової книжки (а.с.15-16).
Згідно з доповідною запискою начальника управління головної інспекції ГУ НП у м.Києві від 25.08.2021, до управління надійшла інформація про те, що 14.05.2021 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Києві, розпочато досудове слідство у кримінальному провадженні №42021100000000342 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 та ч.3 ст.368 КК України. Попередньою встановлено, що у квітні поточного року громадянин ОСОБА_3 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, звернувся до дільничного офіцера поліції відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теремки-1" та "Теремки-2") сектору превенції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві капітана поліції ОСОБА_4 і старшого слідчого відділення № 1 (з розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості) слідчого відділу цього ж управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 , та домовився про імітацію затримання громадянина ОСОБА_5 , якого оголошено у розшук за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. У подальшому ОСОБА_4 і ОСОБА_1 зустрілись із Б., позбавили останнього можливості пересуватись, примусили сісти до автомобіля, вимагали неправомірну вигоду у сумі 10000 доларів США за неповідомлення про його місце знаходження ініціатору розшуку. 25.08.2021 працівниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва, проведено обшук у службовому кабінеті ОСОБА_1 , за результатами якого вилучено: мобільні телефони, гроші у сумі 200 гривень та стартовий пакет без сім-карти. Разом з тим, обшук проводився за місцем проживання ОСОБА_4 . За результатами проведеного обшуку вилучено предмети, схожі на ножі, кайданки, мобільні телефони, пристрій для прослуховування. Також, 25.08.2021 працівниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, повідомлено ОСОБА_4 і ОСОБА_1 про підозри у про підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 368 КК України (а.с.59-60).
У зв`язку з наведеними у вказаній доповідній записці обставинами, наказом ГУ НП в м.Києві від 28.08.2021 №1689 призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію для її проведення. Відсторонено позивача від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування (а.с.61-62).
Наказом ГУ НП в м.Києві від 24.09.2021 №1915 продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУ НП в м.Києві від 28.08.2021 №1689 (а.с.65).
26.10.2021 дисциплінарною комісією складено висновок службового розслідування (а.с.69-75), в рамках якого встановлено, що у квітні 2021 року громадянин ОСОБА_6 дізнався про переховування громадянина ОСОБА_2 від органів досудового слідства та перебування останнього в розшуку за Стрийським РУП ГУНП у Львівській області (ОРС категорії "Розшук" № 30310599). У подальшому ОСОБА_6 повідомив інформацію про перебування ОСОБА_2 у розшуку старшому дільничному офіцеру поліції сектору превенції відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теремки-1" та "Теремки-2") Голосіївськомго УП ГУ НП у м.Києві капітану поліції ОСОБА_4 та оперуповноваженому сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві капітану поліції ОСОБА_1 27.04.2021 ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 та на автомобілі "Volkswagen Passat", номерний знак Федеративної Республіки Німеччина НОМЕР_1 , під керуванням останнього прибули на АДРЕСА_2 , при цьому ОСОБА_4 припаркував транспортний засіб біля будинку АДРЕСА_3 . Під час перебування у салоні вказаного транспортного засобу ОСОБА_2 телефонував ОСОБА_6 , який повідомив про необхідність зустрічі у центральній частині м. Києва. 27.04.2021 о 21.20 ОСОБА_4 домовився про зустріч із ОСОБА_1 та колишнім слідчим відділення № 3 (з рослідування злочинів загальнокримінальної спрямованості) слідчого відділу Голосіївського УП, який на теперішній час займає посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції цього ж управління поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_14 на АДРЕСА_2 . Після прибуття за вказаною адресою ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 на автомобілі "Volkswagen Passat" поїхали на АДРЕСА_4 , залишивши транспортний засіб біля будинку № 5. Того ж дня о 22.13 ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_2 по АДРЕСА_5 . У цей час ОСОБА_1 очікував ОСОБА_6 і ОСОБА_6 біля адміністративної будівлі Київської міської державної адміністрації, а ОСОБА_4 і ОСОБА_14 рухались позаду останніх. О 22.14 ОСОБА_1 підійшов до ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , відрекомендувався працівником поліції та попросив останнього пред`явити документи, що посвідчують особу. У цей час до ОСОБА_2 ззаду підійшли ОСОБА_4 і ОСОБА_14 , які схопили ОСОБА_2 за руки. У подальшому вказані працівники поліції повідомили ОСОБА_2 про те, що володіють інформацією з приводу перебування останнього у розшуку. О 22.18 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_6 і ОСОБА_2 прибули до автомобіля "Volkswagen Passat" на АДРЕСА_4 . О 22.30 вказані поліцейські силоміць помістили ОСОБА_6 до салону вказаного транспортного засобу. Тобто, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , не вжили заходів щодо доставлення ОСОБА_2 до адміністративної будівлі поліції для інформування ініціатора розшуку, а також обмежили можливість останнього вільно пересуватись, порушивши вимоги п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" та п. 1 розділу ІІІ правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179. Після цього ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_14 почали вимагати у ОСОБА_2 неправомірну вигоду за невжиття заходів щодо інформування ініціатора розшуку про встановлення місця перебування останнього.
Комісія дійшла висновку, що отримані у ході проведення службового розслідування відомості дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_14 недотримались вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилось у неповідомленні ОСОБА_2 про підстави затримання, а також невжитті заходів, направлених на доставлення останнього до підрозділу поліції.
З огляду на викладене, пунктом 4 вказаного висновку вирішено за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, до оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом ГУ НП у м.Києві від 05.11.2021 №1261 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, до оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (а.с.76-77).
11.11.2021 ГУ НП у м.Києві прийнято наказ №1720 о/с, яким відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 капітана поліції старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції ОСОБА_1 (а.с.13).
Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що зазначене в оскаржуваних наказах дисциплінарне порушення позивача, яке виразилося у неповідомленні громадянину ОСОБА_2 про підстави затримання, а також невжитті заходів, направлених на доставлення останнього до адміністративної будівлі поліції для інформування ініціатора розшуку є обставинами, які підлягають встановленню в рамках кримінального провадження №42021100000000342 від 14.05.2021, а станом на момент розгляду даної справи, відсутнє рішення суду, яким би позивача було визнано винним у вчиненні таких кримінальних правопорушень. При цьому, висновки службового розслідування не містять посилання на обставини, в чому саме ці дії полягали, якими доказами це підтверджується та до яких негативних наслідків призвело, що свідчить про те, що відповідачем при проведенні службового розслідування не було дотримано приписів ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та не з`ясовано всіх обставин вчинення такого дисциплінарного проступку.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до ч.1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських, зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
В силу ч.1, 2 ст.19 наведеного Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.1, 2 статті 19 Закону №580-VIII).
Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
Колегія суддів наголошує на тому, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, на відміну від іншої служби/професії/особи, служба в поліції вимагає від поліцейського особливої обачності та неухильного виконання вимог Конституції України та Законів, що тісно пов`язується із захистом Держави, її громадян.
Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Згідно статей 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.
Пунктом 7 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Відповідно до частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення зі служби в поліції.
Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
Аналіз наведених положень свідчить про те, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну). Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.
Адміністративний суд, в силу вимог ч.3 ст.2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед у перевірці, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22 та у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а.
Колегія суддів звертає увагу, що підставою для звільнення позивача визначено порушення ним п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилось у неповідомленні ОСОБА_2 про підстави затримання, а також невжитті заходів, направлених на доставлення останнього до підрозділу поліції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Згідно з п.9 ч.1 ст.23 наведеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення.
В силу п.2 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки.
Наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за №1576/29706, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, відповідно до п. 1 розділу ІІІ яких поліцейський не має права обмежувати свободу людини, крім як на підставах та в порядку, визначених законом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що визначені в рамках службового розслідування обставини підлягають встановленню в рамках кримінального провадження №42021100000000342 від 14.05.2021 і станом на момент розгляду даної справи, відсутнє рішення суду, яким би позивача було визнано винним у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень. 
Колегія суддів зазначає, що положення ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» розмежовують поняття звільнення поліцейського за порушення дисципліни та звільнення у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено судом із повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень від 25.08.2021 (а.с.26-30) досудове розслідування №42021100000000342 від 14.05.2021 проводиться за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368 та ч.2 ст.146 КК України.
Нормами ч.1, 3 ст.368 КК України передбачено, що Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища - карається штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або позбавленням волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Діяння, передбачене частиною першою або другою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Відповідно до ч.1, 2 ст.146 КК України незаконне позбавлення волі або викрадення людини - караються обмеженням волі на строк до трьох років або позбавленням волі на той самий строк.
Ті самі діяння, вчинені щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу, - караються обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Таким чином, кримінальне провадження щодо позивача здійснюється стосовно одержання службовою особою неправомірної вигоди у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, а також стосовно незаконного позбавлення волі або викрадення людини вчинені з корисливих мотивів, або за попередньою змовою групою осіб.
В той же час, до дисциплінарної відповідальності його було притягнуто за неповідомлення ОСОБА_2 про підстави затримання, а також невжиття заходів, направлених на доставлення останнього до підрозділу поліції, що не є кримінальним правопорушенням, натомість свідчить про порушення позивачем п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Посилання на положення ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчинення злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, є неприйнятними, оскільки у цій справі перевіряється наявність передбачених законом підстав для поновлення позивача на службі. Встановлення вини особи у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі №821/291/17, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа № 21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
У статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" наведено текст присяги працівника поліції: "усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Застосування дисциплінарного стягненні у виді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує доведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі № 824/227/17-а.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач відмовився від надання пояснень в рамках проведення службового розслідування, що підтверджується відповідним актом від 08.09.2021 (а.с.66), тобто він свідомо відмовився від свого права подати письмові пояснення, а тому комісія, доходячи відповідних висновків та здійснюючи свої повноваження в наданих законодавством межах, правомірно використовувала зібрані докази та матеріали, в тому числі отриману інформацію про кримінальне провадження від 14.05.2021 №42021100000000342, розслідування по якому здійснюється Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м.Києві.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт наявності з боку позивача порушень п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилось у не вжитті заходів щодо доставлення ОСОБА_6 до адміністративної будівлі поліції для інформування ініціатора розшуку, а також в обмеженні можливості останнього вільно пересуватись, що, на переконання суду, свідчить про грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, зокрема службових обов`язків з охорони прав і свобод людини.
Тож, колегія суддів вважає правильним висновок службового розслідування, який був сформований у межах компетенції. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому колегія суддів вважає, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування наказів ГУНП у м.Києві, тому позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1, 2 ст.21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.
У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
Колегія суддів враховує, що допущене позивачем дисциплінарне правопорушення є триваючим, зокрема, про місце перебування ОСОБА_2 позивач був достеменно обізнаний станом на 27.04.2021, однак належних дій з метою повідомлення суб`єкта розшуку ро виявлення ОСОБА_2 та доставлення останнього до підрозділу поліції ОСОБА_1 здійснено не було, в тому числі в період до 14.05.2021 (дата внесення до ЄДРСР інформації про кримінальне провадження за №42021100000000342.
Отже, застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення наказом ГУ НП у м.Києві від 05.11.2021 №1261 відповідачем дотримано встановлені законодавством строки, визначені у ст.21 Дисциплінарного статуту.
Щодо посилання позивача на порушення процедури проведення службового розслідування, то за практикою, що склалася, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акту (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.
На переконання колегії суддів, з урахуванням встановлених обставин, повне дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування не могло вплинути на суть прийнятого суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів, з огляду на підтвердження факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку та правомірності притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи і порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову. 
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м.Києві - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 
Текст постанови виготовлено 10 серпня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    В.О.Аліменко

                                                                                                    А.Ю.Кучма