УХВАЛА

27 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 380/16579/22
адміністративне провадження № К/990/24749/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А., перевіривши касаційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці, у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці №1262-о від 12 жовтня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 ; 
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці; 
- стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці № 1262-о від 12 жовтня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці. Стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову в сумі: 992 грн 40 копійок. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці та стягнення середнього заробітку час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2023 року змінено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року в частині мотивів відповідно до мотивувальної частини постанови апеляційного суду. Абзац 4 резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року викладено в наступній редакції: Стягнути з Львівської митниці (79008, м. Львів, вул. Костюшка 1, ЄДРПОУ 43971343) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 жовтня 2022 року до 2 травня 2023 року в розмірі: 182 574 (сто вісімдесят дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) гривні 72 коп. (без відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів). В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року залишено без змін. 
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Львівська митниця звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду.
Ухвалами Верховного Суду від 22 червня 2023 року та від 07 липня 2023 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.
13 липня 2023 року до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" вчетверте надійшла касаційна скарга Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2023 року. Заявник просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних в повному обсязі.
Предметом позову у цій справі є визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці від 12 жовтня 2022 року № 1262-о «Про звільнення ОСОБА_1 », у зв`язку із неналежним виконанням умов контракту про проходження державної служби, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 83, статті 88-1 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VII «Про державну службу».
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку загального позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). 
У тексті касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваного судового рішення заявник зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права, а саме частину першу статті 6 Закону України «Про судовий збір» та частину другу статті 245 КАС України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 640/21330/18.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаних підстав, Суд виходить з наступного.
Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 зазначеної норми КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Верховний Суд звертає увагу заявника, що недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Суд відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 листопада 2019 року у справі №640/21330/18, оскільки заявник заначив норми права, а саме статтю 6 Закону України «Про судовий збір» (порядок сплати судового збору) та статтю 245 КАС України (повноваження суду при вирішенні справи), які носять загальний характер і які не впливають на вирішення справи по суті.
У касаційній скарзі відповідач також зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 листопада 2022 року у справі №  640/8349/20. Проте, заявником не зазначено стосовно якої норми права (пункт, частина, стаття) не враховано апеляційним судом висновки Верховного Суду, у чому полягало неправильне застосування норми матеріального права, а також не обґрунтовано подібність правовідносин у цій справі та у справі №  640/8349/20. 
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підстави касаційного оскарження.
Також у тексті касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваного судового рішення заявник зазначив пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 88-1 Закону України «Про державну службу», а саме щодо необхідності чи відсутності необхідності дотримання при звільненні у зв`язку із неналежним виконанням умов контракту про проходження державної служби положень Розділу VІІІ «Дисциплінарна та матеріальна відповідальність державних службовців» Закону України «Про державну службу» та Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №  1039.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.
Слід зазначити, що заявник повторно у касаційній скарзі при обґрунтуванні цієї підстави  виклав суть спору у справі, обставини справи та фактично висловив незгоду із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, послався на статті Закону України «Про державну службу». Обґрунтування необхідності застосування норми права у подібних правовідносинах, в чому полягає необхідність формування Верховним Судом висновку щодо її застосування (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо) відповідачем не наведено.
Верховний Суд звертає увагу заявника, що лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підстави касаційного оскарження.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження так само, як і норму права, застосування якої потребує висновку Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Верховний Суд зазначає, що відповідач, звертаючись до суду з касаційною скаргою вчетверте, не врахував висновки Верховного Суду, які були зазначені в ухвалах  (від 22 червня 2023 року та від 07 липня 2023 року щодо невідповідності касаційної скарги вимогам процесуального закону, недоліки якої стали підставою для її повернення. 
Зазначене свідчить, що заявник формально підійшов до оформлення касаційної скарги та проігнорував висновки Верховного Суду щодо необхідності дотримання законодавчих вимог до змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                               С.А. Уханенко