Справа № 442/9947/21                                Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М. 
Провадження № 22-ц/811/2824/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Мікуш Ю.Р.
Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.
Секретар Салата Я.І. 
З участю представника Львівської обласної прокуратури –прокурора Панькевича Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №442/9947/21 за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди
в с т а н о в и в :
24 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.12.2014 року Дрогобицьким МВ ГУ МВС у Львівській області відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014140110002846 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.
Постановою Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області від 28.12.2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014140110002846 від 16.12.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України закрито на підставі п.9 ч.2 ст.36, п.2 ч.1, ч.4 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення. Вважає, що його повністю реабілітовано у незаконному звинуваченні.
Однак, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, йому було завдано моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 301 516 грн, виходячи з часу незаконного перебування під слідством та з розміру мінімальної заробітної плати, яка відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01.12.2021 становить 6500 грн. Тобто, він незаконно перебував під слідством та судом в період часу від повідомлення про підозру з 16.02.2015 року по 28.12.2018 року – часу закриття кримінального провадження- 46 місяців 12 днів. Крім того, ним понесені матеріальні витрати на послуги адвокатів 10 000 грн, а також витрати на проведення експертизи 12 060 грн. Протягом 46 місяців 12 днів він був позбавлений можливості у повному обсязі реалізовувати свої звички і бажання, переніс глибокі психологічні хвилювання внаслідок незаконного перебування під слідством і судом.
Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 323 576 грн.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 310 793,55 грн (триста десять тисяч сімсот дев`яносто три гривні 55 копійок) без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення суду оскаржила Львівська обласна прокуратура.
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його необґрунтованим, незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що завдані позивачу душевні та психологічні страждання свідчать про погіршення стану здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат. У такій категорії справ позивач повинен обгрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, протиправність дій та причинний зв`язок між ними. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Семкович С.М. в порядку ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що твердження відповідача Львівської обласної прокуратури, викладені у змісті апеляційної скарги, є безпідставними, необґрунтованими, не регулюють спірні правовідносини, а також спростовуються змістом позовної заяви позивача, у якій наведено детальний розрахунок завданої йому моральної шкоди на яку він має право в силу вимог ст.1176 ЦК України. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач по справі та його представник –адвокат Семкович С.М. в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином повідомлялися про день, час та місце слухання справи.
Згідно ч.2ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, ч.1ст.15 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК).
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2ст.16 ЦК України.
Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом ч.1ст.1176 ЦК шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відповідно до п.2 ч.1ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту Закону) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримання.
Положеннями ст.3 Закону прописано, що громадянинові відшкодовується в тому числі, й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету ( ст.4 Закону).
Матеріалами справи та судом встановлено, що постановою прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Федишина В.Б. від 28.12.2018 року кримінальне провадження № 12014140110002846 від 16.12.2014 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України закрито у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до вказаної постанови, 16.12.2014 року Дрогобицьким МВ ГУМВС у Львівській області розпочато досудове розслідування у зазначеному вище кримінальному провадженні за фактом привласнення посадовими особами дільничної виборчої комісії № 461720 коштів, призначених для виплат премій в сумі 1300,00 грн. та вчинення останніми службового підроблення, з правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. За результатами проведеного досудового розслідування, не здобуто достатніх та об`єктивних доказів, які б свідчили про умисел та корисливий мотив у діях ОСОБА_1 щодо розтрати державних коштів, шляхом зловживання службовим становищем, отже, в його діях відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, що виключає склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.191 КК України.
Розслідуванням не здобуто достатніх та об`єктивних доказів, які б свідчили про внесення ОСОБА_1 завідомо неправдивих відомостей до постанови №8 від 12.11.2014 року «Про виплату одноразової грошової винагороди членам ДВК № 461720», а тому в його діях відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, що в свою чергу виключає склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. 
Вважає, що його повністю реабілітовано у незаконному звинуваченні. В той же час, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, йому завдано моральної шкоди, яку оцінює в 301 516 грн., виходячи з часу незаконного перебування під слідством та враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, яка відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01.12.2021 року становить 6500,00 грн. Враховуючи те, що з часу повідомлення його про підозру 16.02.2015 року по 28.12.2018 року- часу закриття кримінального провадження пройшло 46 місяців 12 днів, він постійно перебував у стані душевного неспокою, був позбавлений можливості реалізувати свої бажання, переніс глибокі психологічні хвилювання внаслідок перебування під слідством і судом, поніс витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 12 060,00 грн. Просив стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди 323 576 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 310 793,55 грн., суд першої інстанції виходив з того, що згідно з постановою про закриття кримінального провадження, окрім відсутності достатніх та об`єктивних доказів, за результатами проведеного досудового розслідування встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.191 КК України. Відтак, позивачу ОСОБА_1 передчасно було повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, без з`ясування усіх обставин події та без достатніх переконливих доказів для обґрунтованої підозри. Зазначене потягло за собою незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності. Судом взято до уваги час перебування ОСОБА_1 під слідством-46 місяців 12 днів та визначено суму стягнення із мінімальної заробітної плати в розмірі 6 500,00 грн. станом на 01.12.2021 року.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з розміром морального відшкодування позивачу ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно із частинами 5,6 ст.4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно з частиною другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із загальних засад Закону щодо визначення розміру моральної шкоди. При цьому судом не враховано, що позивач ОСОБА_1 не довів в чому полягає завдана йому моральна шкода за час перебування під слідством. За час слухання зазначеної справи у суді першої інстанції, позивач жодного разу не з`явився в судове засідання, не чув пояснень допитаних судом свідків, не пояснив суду, які душевні, психологічні, фізичні страждання він переніс та в чому це дало негативний відбиток у його роботі, житті, стосунках.
Позивач ОСОБА_1 не вважав за потрібне з`явитися і в апеляційну інстанцію, щоб особисто заперечити доводи апеляційної скарги.
Сам факт перебування під слідством без міри запобіжного заходу, без відсторонення від роботи, позивач вважає моральною шкодою у розмірах, які є обтяжливими для держави у час воєнного стану. 
Колегія суддів зазначає, що на час тривалості перебування під слідством позивача ОСОБА_1 , впливала і поведінка самого обвинуваченого ОСОБА_1 , який, маючи недовіру до слідчих та прокуратури щодо кваліфікації його дій, замовляв науково-правову експертизу, не врахувавши, що кваліфікація його дій залежить від встановлених слідством обставин та кваліфікується прокурорсько-слідчими органами та судом. 02.11.2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області розглядалося питання про привід обвинуваченого ОСОБА_1 , який не з`явився у підготовче засідання на цей день. 
Представник позивача-адвокат Семкович С.М. неодноразово заявляв клопотання про повернення обвинувального акта, заявляв відвід суддям. Така процесуальна тяганина вплинула на тривалість слідчих дій, однак особисто ОСОБА_1 не приходив у судові засідання, а забезпечував явку свого представника. При такій ситуації, поведінка обвинуваченого, надалі позивача є свідченням легковажного ставлення до вирішення питань, які стосуються його самого і його інтересів. 
Постанова про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2018 року у кримінальному провадженні № 12014140110002846 від 16.12.2014 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення повинна бути достатньою сатисфакцією для самого ОСОБА_1 , що слідчо-прокурорські органи належним чином встановили відсутність вини останнього в інкримінованих йому злочинах.
Враховуючи те, що позивачем не надано належних, достовірних, допустимих доказів завданої йому моральної шкоди у відповідності до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України, а стягнення грошових коштів в розмірі 310 793,55 грн. за сам факт перебування під слідством чисто формально для позивача, оскільки він уникав, не з`являвся в судові засідання, не є підставою для задоволення його позовних вимог в повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції вважає, що відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. з Державного бюджету на користь позивача, буде достатньою сатисфакцією за переживання в період перебування позивача ОСОБА_1 під слідством.
Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК України). 
Європейський Суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом ( STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, g 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.3; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2022 року змінити, визначивши суму стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 (п`ятдесят тисяч грн..00 коп).
В решті рішення суду залишити без змін.
Компенсувати Львівській обласній прокуратурі ( код ЄДРПОУ 02910031) за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ 780,85 грн. (сімсот вісімдесят грн.. 85 коп.) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 10 липня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк