ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 червня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/8432/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Білак С.В., Юрко І.В.,     
за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 в адміністративній справі №160/8432/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області  про скасування наказу, поновлення на посаді,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у якій позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській № 1976 від 26.04.2018 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "По особовому складу'" № 124 о/с від 07.05.2017 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області;
- поновити на посаді начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ;
- стягнути з головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.03.2018 року по день поновлення на службі.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 було зазначено, що оскаржувані накази  відповідачем прийняті за відсутності фактичних даних, якими було б підтверджено вчинення дисциплінарного проступку, оскільки висновки відповідача ґрунтуються лише на матеріалах кримінального провадження, що перебуває у стадії розгляду. Отже, позивач вважає, що при прийнятті рішення про дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відповідачем не було враховано вимоги Конституції України, згідно яких доведеність вини особи у скоєнні кримінального правопорушення встановлюється вироком суду, який набрав законної сили, проте відносно позивача відсутній будь-який вирок. Крім наведеного, позивач вказав на порушення порядку проведення службового розслідування, а також норм трудового законодавства. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано: наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській № 1976 від 26.04.2018 року в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області Ковальова А.О; наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області "По особовому складу'" № 124 о/с від 07.05.2017 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області.
ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області.
Стягнуто з головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.07.2020 року по 29.10.2020 року у сумі 22 381,30 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржено в апеляційному порядку з підстав необґрунтованості висновків суду першої інстанції та невідповідності рішення нормам матеріального і процесуального законодавства. Відповідач зазначив про пропущення позивачем строку звернення до суду, визначеного ч.5 ст.122 КАС України. Також відповідач не погодився з висновками суду щодо відсутності в діях позивача складу дисциплінарного проступку, зазначивши, що матеріалами службового розслідування встановлений факт порушення позивачем вимог Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України “Про Національну поліцію”, Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 пункту 1 розділу II, абзацу 1 пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно - етичних якостей поліцейських.  Підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності став висновок службового розслідування за фактом затримання 28.03.2018 року посадовими особами військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України у кримінальному провадженні №42017040010000319, відкритому 10.10.2017 року за ч.1 ст. 255, ч.1, 2 ст. 369 КК України, начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП Ковальова А.О. Події, які передували затриманню, свідчать про те, що позивач, будучи службовою особою та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не вжив заходів щодо припинення діяльності злочинної організації з розповсюдження норкотичних засобів, щодо притягнення осіб, які придбавали за грошову винагороду наркотичні засоби, а також неодноразово висловлював пропозиції іншій службовій особі – майору поліції ОСОБА_2 , надати неправомірну вигоду та надавав таку вигоду за невчинення дій з використанням наданої влади чи службового становища. Зазначені події викликали негативний суспільний резонанс, та, як наслідок, це спричинило дискредитацію звання поліцейського, підрив довіри та авторитету органів поліції та їх працівників. Проступок позивача був розцінений як такий, що є несумісним із подальшим проходженням служби в органах поліції. Крім того, відповідач заперечив щодо доводів суду стосовно відсутності доказів про вчинення дисциплінарного проступку у зв`язку з відсутністю результатів досудового розслідування, оскільки такі доводи суперечать правовій позиції Верховного Суду, яка неодноразово викладалась у подібних спорах.
За результатами розгляду цієї апеляційної скарги Третім апеляційними адміністративним судом 22.04.2021 ухвалено постанову, зідно якої апеляційна скарга ГУНП в Дніпропетровській області була частково задоволена, рішення суду першої інстанції від 29.10.2020 скасоване та адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.  
За результатом перегляду цієї справи в касаційному провадженні за касаційною скаргою ОСОБА_1 постановою Верховного Суду від 23.03.2023 постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021 була скасована та справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
З урахуванням висновків Верховного Суду щодо передчасності висновку суду апеляційної інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду, під час апеляційного перегляду даної справи колегією суддів були витребувані у відповідача та долучені до справи додаткові докази, які, за його твердженням, доводять факт обізнаності позивача з наказом про звільнення та звернення з даним позовом до суду за спливом строку, визначеного ч.5 ст.122 КАС України.
Колегією суддів розгляд справи здійснено за участю позивача та представника відповідача у відкритому судовому засіданні в порядку, встановленому ст.310 КАС України. Під час апеляційного перегляду учасниками процесу надані пояснення, аналогічні викладеному у апеляційній скарзі та письмових поясненнях.
Щодо обставин справи.
ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 07.08.2006 року по 06.11.2015 року.
Відповідно до наказу НП України від 07.11.2015 року був прийнятий на службу в Національну поліцію України.
Позивач проходив службу у званні капітана поліції на посаді начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Дніпропетровській області.
10.10.2017 року військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 42017040010000319, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч. 2 ст.342, ст.348, ч. 1 ст. 263, ч. 1, 2 ст. 369 КК України.
28.03.2018 року ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.255, ч.1, 2 ст. 369 КК України.
29.03.2018 року позивачу повідомлено про підозру. 06 липня 2020 року на підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 року ОСОБА_1 було звільнено з під варти у зв`язку з внесенням застави.
На підставі наказу ГУНП від 30.03.2018 року №1514 та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230, призначено та проведено службове розслідування за фактом затримання 28.03.2018 року посадовими особами військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України у рамках кримінального провадження № 42017040010000319, відкритого 10.10.2017 за ч. 1 ст. 255, ч. 1, 2 ст. 369 КК України, начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції Ковальова А.О.
Згідно висновку службового розслідування, ОСОБА_1 , будучи службовою особою, яка має відповідальне становище, діючи з корисливих мотивів, на початку 2016 року у м.Павлоград Дніпропетровської області вступив до злочинної організації, створеної ОСОБА_3 , достеменно знаючи про факт її існування, не вжив заходів щодо її припинення, притягнення членів злочинної організації та осіб, які за грошову винагороду придбавали наркотичні засоби, до кримінальної відповідальності, а також пропонував та неодноразово передавав працівнику поліції ОСОБА_2 неправомірну вигоду за невчинення останнім будь-яких дій щодо виявлення та документування осіб – учасників створеної ОСОБА_3 злочинної організації зі збуту наркотичних засобів та психотропних речовин. Аналізуючи матеріали службового розслідування, дисциплінарною комісією зроблено висновок про порушення позивачем вимог ст.ст.7, 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, абз.1, 2 п.1 розд.ІІ, абз.1 п.3 розд.V Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилось у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні ним дій, несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.
В матеріалах службового розслідування, які були витребувані судом першої інстнції у відповідача, містяться: повідомлення про підозру, ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про обрання позивачу запобіжного заходу, роздруківки з інтерне-ресурсів: https://voi.corii.ua/news/871614/, https://12.ua/obshchestvo/v-dnepropetrovskoy-oblasti-razoblachili-organizaciyu-narkodilerov-s-millionnym-oborotom-kotoruyu-krуsheva1-pо1ісeуskіу-439560.html, ІНФОРМАЦІЯ_1 , https://beg.dp.ua/zaderzhana-banda-narkotorgovc/, https://interfax.com. ua/news/general/495620.html, https://most-dnepr.info/news/crime/159114 pavlograde zaderzhaliprestupnuyu.htm, пояснення осіб, в тому числі і позивача, які скористались правом, передбаченим ст.63 Конституції України, висновок службового розслідування, супровідні листи, листи-повідомлення, надіслані поштою за місцем реєстрації позивача.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2018 року у справі № 201/3338/18 до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 з правом внесення застави.
26.04.2018 року п. 1 наказу № 1976 начальника головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 ” на позивача - начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.1 ст. 18 ЗУ “Про національну поліцію”, Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 пункту 1 розділу II, абзацу 1 пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.
Відповідно до наказу начальника головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.05.2018 року №124 о/с позивача - начальника 6-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Вишевказані накази направлялися на адресу реєстрації місця проживання позивача, що підтверджується листами відповідача від 07.05.2018 року № 18/1-2172 та від 10.05.2018 № 18/1-2192.
Щодо строків звернення до суду.
Верховним Судом у постанові від 23.03.2023 зазначено, що у спірних правовідносинах суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду виходячи з того, що позивач повинен був знати про існування спірного наказу та його зміст з ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року, в якій було вказано «колишній начальник 6-го міжрайонного відділу Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області».
Верховний Суд звернув увагу, що процитований судом апеляційної інстанції витяг з ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року не містив інформації про реквізити оскаржуваного наказу, його зміст, а тому вказана ухвала в тому обсязі, в якому її аналізував суд апеляційної інстанції, не давала підстав для висновку про те, що позивач з моменту ознайомлення з нею достеменно знав про порушення своїх прав.
Крім того, суд апеляційної інстанції не з`ясував, які саме заходи вчиняв відповідач для ознайомлення позивача з наказом про звільнення, чи були ці заходи адекватними в контексті перебування позивача під вартою в період видання оскаржуваного наказу і, як наслідок, чи був (чи повинен був) позивач обізнаний про фактичні і юридичні підстави звільнення на підставі оскаржуваного наказу раніше, ніж зазначено ним у позові.
Враховуючи наведені висновки, на вимогу суду апеляційної інстанції відповідачем надані додаткові докази, зокрема, докази надіслання задля долучення до кримінального провадження № 42017040010000319 від 10.10.2017 копій висновку службового розслідування, копій наказів в частині звільнення позивача зі служби в НП, копії опису матеріалів кримінального провадження та заяви позивача щодо ознайомлення з ними, що, на думку представника відповідача свідчить про ознайомлення позивача з копіями оскаржуваних наказів.
Водночас, враховуючи те, що доказів вручення безпосередньо позивачеві копій оскаржуваних наказів під час його перебування в умовах ізоляції відповідач не надав, а також враховуючи заперечення позивача щодо ознайомлення з оскаржуваними наказами в межах кримінального провадження № 42017040010000319 від 10.10.2017, колегія суддів дійшла висновку щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, визначеного ч.5 ст. 122 КАС України, оскільки останній звернувся  до суду в межах вказаного строку з моменту вручення йому відповідачем 15.07.2020 копії оскаржуваного наказу про звільнення.
Щодо доводів апелянта стосовно правомірності оскаржуваних наказів про звільнення.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про Національну поліцію", Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. № 1179 (далі - Правила етичної поведінки поліцейського), Порядком проведення службових розслідувань у НПУ, затвердженим наказом МВС від 07.11.2018 № 893, Законом України "Про Дисциплінарний статут ОВС".
Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
За визначенням ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Частиною 2 ст. 18 Закону встановлено, що поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про національну поліцію", поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.
Частиною 2 ст. 19 Закону України "Про національну поліцію" встановлено підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Абзацами 1, 2 п. 1 розд.II Правил етичної поведінки поліцейського, передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Згідно зі ст. 1 Дисциплінарного статуту ОВС, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівників органів внутрішніх справ України.
Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
За приписами ст. 5 Дисциплінарного статуту визначено, що особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. 
Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника ОВС України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань на життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі на інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотримання громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати у належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.
У відповідності до вимог ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу ОВС за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту, передбачено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ, зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид дисциплінарного стягнення, є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним в підпункті «з» (поліцейські) п. 1 ч.1 ст. 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.  
Згідно з ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про Національну поліцію" рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.
Відповідно ч.1 ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки". 
Отже, зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.
Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Метою Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 розд.II Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Відповідно до п.3 розд.IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, поліцейський за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
Згідно з абз.5 п. 1 розд.II Правил етичної поведінки поліцейських, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.
Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.
Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями Кримінального кодексу України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована п.2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97).
Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п.1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №804/6242/17, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 17.03.2020 у справі №818/235/17, від 06.02.2020 у справі №300/1406/19, від 22.01.2020 у справі №160/1750/19, та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №9901/918/18, від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 02.10.2018 у справі № 9901/454/18 (П/9901/454/18), від 13.06.2018 у справі № 800/395/17, від 22.01.2019 у справі № 800/454/17 (П/9901/141/18) тощо.
Як зазначалось вище, підставою для призначення службового розслідування слугував факт документування протиправної діяльності окремих поліцейських ГУНП, в тому числі і позивача, в межах кримінального провадження №42017040010000319 від 10.10.2017. Обставини, встановлені відповідачем, в тому числі і з наявних у матеріалах службового розслідування документах кримінального провадження, свідчать про вчинення позивачем дій, які підривають довіру та авторитет органів влади і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби в органах поліції. 
Суд першої інстанції, аналізуючи матеріали службового розслідування, визнав відсутніми докази щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку, оскільки, за висновком суду, дисциплінарною комісією проаналізовані лише матеріали кримінального провадження. 
В свою чергу, вважаючи такий висновок суду першої інстанції помилковим, колегія суддів зазначає, у спірних правовідносинах дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення позивача, яке здійснюється в межах кримінального провадження, а лише перевірила викладені у матеріалах службового розслідування відомості на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів Національної поліції та наявності в описаних діях складу дисциплінарного проступку.
Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача хоч і прийнято на підставі відомостей згідно матеріалів кримінального провадження, розпочатого відносно нього за ч.1 ст.255, ч.ч. 1, 2 ст.369 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.
Тобто відповідачем в межах службового розслідування не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.
Набрання законної сили судовим рішенням про притягнення особи до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення є окремою підставою для звільнення особи зі служби. В даному випадку, звільнення відбулось за порушення службової дисципліни, вина позивача у скоєнні якого встановлюється у визначеному законом порядку.
Окрім вказаного, як встановлено матеріалами службового розслідування, підставою для накладення дисциплінарного стягнення стало не лише задокументований факт участі в злочинній організації, отриманні та пропозиції службовій особі неправомірної вигоди, але й бездіяльність у зв`язку неповідомленням про злочинну організацію, неприпинення її діяльності, не реагування на зазначені події щодо отримання та передачі неправомірної вигоди, в тому числі, згідно вимог ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції», п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію» тощо.
Вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Подібний за змістом висновок висловлений постановою Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №810/2073/16.
З огляду на сукупність встановлених фактичних обставин, висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, виходячи із вимог національного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів визнає помилковими висновки суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваних рішень відповідача. Зокрема, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не повно досліджено обставини справи, а висновки суду не узгоджуються з приведеним нормативно-правовим регулюванням та правовою позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах. 
Підсумовуючи викладене, а також враховуючи доводи апеляційної скарги, які у відповідній частині спростовують висновки суду першої інстанції, колегієя суддів дійшла висновку, що звільнення позивача зі служби в Національній поліції України відбулось на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а відповідно позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити повністю.
Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів, з урахуванням вищевикладеного, доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповноз`ясованих обставин, у зв`язку з чим викладені судом висновки обставинам справи не відповідають, а також з порушенням норм матеріального права, тому таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволені позову повністю з вище приведених підстав.
Керуючись ст.ст. 243, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 в адміністративній справі №160/8432/20 –скасувати.
Прийняти нове судове рішення.
В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1   - відмовити.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строк, визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко