УХВАЛА

25 серпня 2023 року 
м. Київ

справа № 160/12341/19
адміністративне провадження № К/990/28265/23 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022, додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022 у справі №160/12341/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги й рішення,

УСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.11.2019 №0008683306, №0008693306, №0008703306, №0008643306, №0008603306, №0008673306; вимоги про сплату боргу від 21.11.2019 №0008653306; рішення від 21.11.2019 №0008663306.
Справа судами розглядалась неодноразово.
За результатом останнього перегляду, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 21.11.2019 №0008693306 на суму 2082415,50грн; №0008703306 на суму податкового зобов`язання з ПДВ 4164831,00грн та на суму штрафних (фінансових) санкцій 1041207,75грн. Визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 21.11.2019 №0008643306 за платежем військовий збір на суму основного платежу 129893,67грн та на суму штрафних (фінансових) санкцій 64946,52грн. Визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення- рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 21.11.2019 №0008603306 за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму основного платежу 1558724,02 грн та на суму штрафних (фінансових) санкцій 779362,02грн. Визнано частково протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 21.11.2019 №Ф-0008653306 на суму недоїмки 158656,38грн. Визнано частково протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.11.2019 №0008663306 в частині штрафних санкцій 23678,17грн. В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовлено.
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2022, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022 частково задоволено заяву позивача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 24000 грн, стягнуто на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022, додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022 у справі №520/15515/2020.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Вказані судові рішення у справі №160/12341/19 податковий орган оскаржує всьоме, раніше подані касаційні скарги повернуто ухвалами Верховного Суду від 19.01.2023, від 24.02.2023, від 29.03.2023, від 02.05.2023, від 06.06.2023, від 12.07.2023 через відсутність належного викладення підстав касаційного оскарження. Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.
Контролюючим органом при оскарженні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022; вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено про неправильне застосування судами попередніх інстанцій підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, підпункту 177.4.5, пункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, підпункту 2 пункту 1 статті 7, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у справах №160/9839/19, №160/3561/20, №807/250/18, №500/2170/19, №620/1384/20, №540/1969/19, №140/8956/20, №140/3766/19, №520/9734/19, №560/389/19, №816/1422/17.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Контролюючим органом не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.
Скаржником не обґрунтовано, в чому саме полягало неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій, в чому висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Податковим органом не взято до уваги, що суди попередніх інстанцій враховували правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.06.2022 у справі № 420/2808/20, від 17.11.2020 у справі №816/5040/14, не доведено помилковість врахування таких правових позицій Верховного Суду.
Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм КАС України, висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, переоцінки доказів, що не є належним викладенням заявленої підстави касаційного оскарження.
Щодо додаткового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2022 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022 у справі №160/12341/19, скаржником вчинено посилання на приписи статей 133, 134 КАС України, зазначено про неврахування правових висновків викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі №240/6150/18 та у постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №923/631/15, від 23.01.2020 у справі №927/229/19.
Верховний Суд зауважує, що скаржником в даному випадку не вказано відповідну підставу касаційного оскарження, передбачену відповідним пунктом частини 4 статті 328 КАС України, не доведено подібність правовідносин у справах, не обґрунтовано, в чому висновки суду апеляційної інстанції суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Третім апеляційним адміністративним судом враховано постанову Верховного Суду від 14.11.2019 по справі №826/15063/18, та зроблено висновок, що зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, предмет спору, заявлені позовні вимоги, зміст позовної заяви, складність справи та значний обсяг доказів, складність та обсяг виконаних адвокатом послуг, час, витрачений на надання послуг, значення справи для сторони, наявні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн, що є співмірним зі складністю справи та відповідає принципу справедливості. Податковим органом такі висновки суду не спростовано.
Посилання скаржника на порушення судом норм процесуального права не підміняють визначення підстав касаційного оскарження та не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням касаційної скарги у розумінні частини 4 статті 328 цього Кодексу. Верховний Суд зауважує, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано та не обґрунтовано такі підстави касаційного оскарження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Скаржником не враховані роз`яснення Верховного Суду щодо того, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження, наведені в ухвалах по даній справі. Повторно подана касаційна скарга є подібною до попередніх та не усуває встановлених недоліків.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022, додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022 у справі №520/15515/2020 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва