Ухвала
 
26 липня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 377/745/21  
провадження № 61-10180ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 11 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року справі за позовом ОСОБА_1 до Закладу дошкільної освіти (ясел-садка) № 8 «Теремок» - центру Софії Русової Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, Управління освіти і науки Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, третя особа - Славутицька міська організація Профспілки працівників освіти і науки України, про визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним, допуск до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до Закладу дошкільної освіти (ясел-садка) № 8 «Теремок» - центру Софії Русової Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області в особі директора Федорченко Н. М., Управління освіти і науки Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Славутицька міська організація Профспілки працівників освіти і науки України в особі Голови Савенка А. В., про визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним, допуск до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позовна заява мотивована тим, що позивачка працює на посаді помічника вихователя Закладу дошкільної освіти (ясел-садка) № 8 «Теремок» - центру Софії Русової. 04 листопада 2021 року їй вручене повідомлення від 04 листопада 2021 року № 20 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, відповідно до якого, запропоновано до 05 листопада 2021 року надати директору закладу документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень про проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) від 16 вересня 2011 року № 595. Оскільки вона не надала жодного із зазначених документів, то наказом директора закладу від 08 листопада 2021 року № 114-К/тр її відсторонено від роботи з 08  листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати. З наказом її ознайомлено 08 листопада 2021 року. Позивачка стверджувала, що такий наказ є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) та наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», на підставі яких відбулося відсторонення працівників, є протиправними, порушують права працівників закладів освіти та підлягають скасуванню. Запровадження обов`язковості щеплень проти COVID-19 для працівників закладів освіти та відсторонення їх від роботи, у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 суперечить Конституції України, міжнародним правовим актам та спеціальним законам, які регулюють спірні питання. Також позивачка посилалася на статтю 43 Конституції України та зазначала, що відсторонення невакцинованих проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 працівників освіти від роботи без збереження заробітної плати є порушенням права на працю та оплату праці.  Крім того, позивачка зазначала, що Дорожньою картою з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженою наказом МОЗ України від  24  грудня 2020 року № 3018 передбачено, що вакцинація від коронавірусної хвороби,            COVID-19 буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп. Згода пацієнта є необхідною для застосування методів діагностики, профілактики та лікування, що передбачено статтею 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ. Частиною першою статті 12  Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено виключний перелік обов`язкових щеплень: від туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюку, правця та кору, а профілактичне щеплення (вакцинація) проти коронавірусної хвороби COVID-19 цією нормою не передбачено. Водночас позивачка стверджувала, що наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 за змістом не відповідає частині другій статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», яка передбачає можливість запровадження обов`язкових профілактичних щеплень проти інших інфекційних хвороб для працівників інших професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, оскільки встановлює обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної (а не інфекційної) хвороби для працівників закладів (а не професій). Оскаржуваний наказ суперечить положенням статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині наданих повноважень МОЗ України здійснювати регулювання правових відносин щодо встановлення обов`язкових профілактичних щеплень саме з урахуванням категорії працівників, які належать до певних професій відповідно до класифікатора. Також позивачка посилалась на статтю 64 Конституції України та зазначала, що обмеження конституційних прав та свобод людини може встановлюватися виключно Конституцією і законами України, зокрема, в умовах воєнного або надзвичайного стану, який на час її відсторонення в Україні не було запроваджено. Позивача вказувала на те, що статтею 46 Кодексу законів про працю України                 (далі - КЗпП України) не передбачено право роботодавця відсторонити працівника через відмову вакцинуватися від COVID-19. Також позивачка зазначала про порушення процедури відсторонення від роботи, оскільки її не було повідомлено за два місяці про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення відповідно до статті 103 КЗпП України та не узгоджено такі зміни з первинною профспілковою організацією Закладу дошкільної освіти (ясел-садка) № 8 «Теремок», членом якої вона є. Крім того, зазначала, що випадку встановлення судом порушення статті 46  КЗпП України з роботодавця підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу.
 
З огляду на викладене, з урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ директора Закладу дошкільної освіти (ясел-садка) № 8 «Теремок»-центру Софії Русової Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1» від 08 листопада 2021 року № 114 К/тр; допустити до роботи ОСОБА_1 , помічника вихователя Закладу дошкільної освіти (ясел-садка) № 8 «Теремок» - центру Софії Русової Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області з 08 листопада 2021 року; стягнути з Управління освіти і науки Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року до дня прийняття судового рішення у даній справі; стягнути з Управління освіти і науки Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 816,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.
 
Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 11 січня                   2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від  04  квітня 2023 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що правові підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу роботодавця про відсторонення позивачки від роботи, допуск її до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.
 
04 липня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дубових Н. М., із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Славутицького міського суду Київської області від 11 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу директора Закладу дошкільної освіти (ясел-садка) № 8 «Теремок» - центру Софії Русової Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1» від 08 листопада 2021 року №114 К/тр та про допуск її до роботи. А в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи - передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
До касаційної скарги заявниця додала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовала тим, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду отримала засобами поштового зв`язку лише 12 червня 2023  року, що підтверджується копією конверта апеляційного суду зі штрихкодовим ідентифікатором № 0318633006598. Відтак, вважає що строк пропущено нею з поважних причин.
 
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.  Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Перевіривши доводи клопотання заявниці про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Славутицького міського суду Київської області від 11 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року, Верховний Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені  ОСОБА_1 доводи є поважними підставами пропуску строку на касаційне оскарження.
 
Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на необхідність відступлення від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 14 грудня 2022 у справі № 130/3548/21 та наводить відповідні обґрунтування (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Славутицького міського суду Київської області від 11 січня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року.
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Закладу дошкільної освіти (ясел-садка) № 8 «Теремок» - центру Софії Русової Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, Управління освіти і науки Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, третя особа - Славутицька міська організація Профспілки працівників освіти і науки України, про визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним, допуск до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 11 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року.
 
Витребувати з Славутицького міського суду Київської області матеріали цивільної справи № 377/745/21  
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:          	І. Ю. Гулейков         С. О. Погрібний          О. В. Ступак