Справа № 148/524/23
Провадження № 22-ц/801/1385/2023
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року	Справа № 148/524/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,
за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., особи, яка подала апе-ляційну скаргу, заявника ОСОБА_1 , розглянувши за правилами, встанов-леними для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за заявою 
ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб
ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Тульчинської 
міської ради Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_2 про вста-
новлення факту, що має юридичне значення,
за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на рі-шення Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Тульчині Вінницької області за голову-вання судді Дамчука О. О., повний текст якого складений 04 травня 2023 року,
У С Т А Н О В И В:
20 березня 2023 року ОСОБА_1  звернувся у Тульчинський районний суд Вінницької області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту здійснення ним постійного стороннього догляду за своєю бабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю першої «б» групи безстроково та за станом здоров`я згідно із довідкою до акта огляду Тульчинської міжрайонної медико-соціальної експерт-ної комісії від 30 березня 2012 року серії 10 ААА № 695713 потребує сторон-ньої допомоги. Заява мотивована наступними обставинами. ОСОБА_2 є рідною бабусею заявника по лінії матері. З моменту встановлення інвалідності ОСОБА_2 по даний час ОСОБА_1 на постійній основі як її внук здійснює догляд за бабусею, він у неї єдиний родич, оскільки мати заявника померла у 1996 році, батько помер у 1991 році. ОСОБА_2 - особа похилого віку, інвалід І групи, заявник забезпечує її спеціальним медичним доглядом, постійним стороннім доглядом та побутовим обслуговуванням, регулярно заку-повує для неї продукти харчування, ліки для підтримання стабільного стану здоров`я, оплачує комунальні послуги, спожиті у її квартирі. Бабуся проживає у належних соціально-побутових умовах, вона має усі необхідні побутові речі для комфортного проживання. Офіційно через територіальний орган соціаль-ного захисту населення заявник догляд не оформляв, бо не претендує на гро-шову компенсацію від держави, оскільки офіційно працює лікарем та має ста-більний дохід.
На даний час заявник є єдиною особою, яка щодня здійснює постійний до-гляд та піклується про свою бабусю ОСОБА_2 , тому просив суд його заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, по здійсненню постійного догляду за ОСОБА_2 задовільнити. Встановлення цього факту необхідне ОСОБА_1 для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу дванадцятого частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 02 травня 2023 року, заявник ОСОБА_1  оскаржує його в апеляційному порядку, просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його заяви зі встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що він з 2012 року здійснює постійний сторонній догляд за своєю бабою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом першої групи, яка за станом здоров`я згідно із довідкою до акта огляду Тульчинської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 30 березня 2012 року серії 10 ААА № 695713 потребує стороннього догляду. Скаржник вважає рішення суду першої інстанції незакон-ним, необгрунтованим, ухваленим із порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, за неповного з`ясуван-ня усіх обставин, що мають значення для справи, за висновків суду, які не від-повідають обставинам справи. 
Визначеним цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 22 червня 2023 року, на подання відзиву на апеляційну скаргу заінтересовані особи, котрі беруть участь у справі, не скористалися, від жодної із них відзив на скаргу до апеляційного суду не над-ходив. У судове засідання апеляційного суду заінтересовані особи не з`явилися з невідомих причин, будь-яких заяв від них суду не надходило. Про місце, день та час розгляду справи усі учасники справи повідомлені завчасно, в установ-леному порядку, про що свідчать належні докази у справі ( а. с. 88 - 92 ). Ура-ховуючи, що ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду не запе-речує можливості апеляційного перегляду справи за відсутності нез`явившихся заінтересованих осіб, колегія суддів апеляційного суду відповідно до норм стат-ті 372 ЦПК України ухвалила розглянути дану справу у порядку апеляційного провадження у відсутності тих її учасників справи, котрі не з`явилися у судове засідання. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, вважає обгрунтованими викладені у ній доводи та просить її задоволити, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності наявні у ній докази, перевіривши законність, об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апе-ляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задо-воленню не підлягає.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимо-гам, воно є правильним, належно умотивованим, ухваленим з урахуванням у повному обсязі усіх фактичних, об'єктивних обставин справи. 
Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи судом апеля-ційної інстанції, який переглядає справу за наявними у ній і додатково пода-ними доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інс-танції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посила-ються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного, стороннього догляду з 2012 року за бабою ОСОБА_2 , суд першої інстанції в оскаржуваному, наразі, рішенні, заслухавши пояснення свід-ків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , проаналізувавши докази, надані до справи заявником, керуючись нормами ЦПК України, що регулюють порядок і під-стави вирішення судами справ окремого провадження, Закону України «Про со-ціальні послуги», роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у постанові Пленуму від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спра-вах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», підкреслив, що для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду, передбачена мож-ливість надання таких послуг з догляду на непрофесійній основі без прохо-дження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отри-мувачем соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, та є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями. Для отримання відповідного статусу надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні. Формування вказаного Реєстру здійснюється шляхом внесення до нього від-повідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних по-слуг. Оскільки порядок встановлення факту здійснення фізичною особою догляду за особою з інвалідністю I групи, яка потребує стороннього догляду, визначений у законодавчому порядку, а саме Законом України «Про соціальні послуги», такий факт, зазначив суд, не може встановлюватися у судовому порядку в окремому провадженні. Відповідний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду та викладений у постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).
Колегія суддів апеляційного суду визнає висновки суду першої інстанції правильними, достатніми та об`єктивними, зробленими з урахуванням усіх об-ставин справи, за повного їх з`ясування, та, усупереч доводам апеляційної скар-ги, з дотриманням норм процесуального права, вірним застосуванням норм ма-теріального права.
Оскаржуючи судове рішення від 02 травня 2023 року, скаржник ОСОБА_1 , заперечуючи його мотиви, виклавши у скарзі власні вимоги згідно вка-заних у заяві до суду першої інстанції, посилається на те, що факт, за яким він звернувся саме у суд, має юридичне значення, породжує виникнення прав та обов`язків, визначених Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мо-білізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки не підля-гають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані особи, які зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю І групи. ОСОБА_1 є єдиною особою, яка здійснює такий постійний догляд за своєю бабу-сею, ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом І групи, яка згідно із довід-кою до акта огляду Тульчинської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 30 березня 2012 року серії 10 ААА № 695713 потребує сторонньої допомоги. Однак суд керувався виключно Законом України «Про соціальні послуги», який, на думку скаржника, неправильно розтлумачений судом на власний розсуд, вибірково застосований та не підлягає до застосування віднос-но правовідносин, що мають місце у цій справі. Крім цього скаржник пов`язує незаконність оскаржуваного рішення, посилаючись на положення Правил пере-тинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами, вважає, що суд мав би закрити провадження у справі через його висновок, що даний факт не може бути установлений у судовому порядку, залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право, де ві-дповідачем мала бути особа, яка заперечує підставність його звернення до суду, ІНФОРМАЦІЯ_2. 
Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року на увагу не заслу-говують, вони свідчать про трактування скаржником норм матеріального та процесуального права в силу свого особистого, суб`єктивного їх розуміння, свідчать про намагання заявника отримати судове рішення про задоволення йо-го звернення у суд. Проте, як уже зазначено вище, доводам заявника суд першої інстанції дав правильну оцінку і ці доводи визнані недостатніми та недоведе-ними для задоволення заяви. 
Належить констатувати, що наведені в апеляційній скарзі обгрунтування необхідності її задоволення зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи. Про-те повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду судових рішень мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочин-ства, але не для здійснення нового судового розгляду ( пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» ( заява № 3236/03 )). При цьому убачається доречним підкреслити, що у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17 зроблений правовий висновок про право кожної сторони самостійно визначати стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і за-перечень; тягар доказування лежить на сторонах спору, якщо такий заявлений у суд, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та нада-них доказів. Суд згідно із приписами jura novit curia - «суд знає закони» - під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін ( таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц та від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц ). Крім цього Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладе-ний обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фак-тів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму не-обхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулюван-ня яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та обраного позивачем способу захисту.
Апеляційний суд не знаходить підстав для визначення вимог ОСОБА_1 як позовних. При цьому необхідно мати на увазі право учасника процесу визначатися із власною позицією щодо захисту свого права, інтересу, а скар-жник не позбавлений можливості за наявності претензій, вимог до ІНФОРМАЦІЯ_2 чи відповідної соціальної служби, яка, можливо, відмовила йому у внесенні певних відомостей до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, звернутися до суду у порядку позовного провадження. 
Апеляційний суд убачає доцільним зауважити, що у цій справі, вирішу-ваній за заявою ОСОБА_1 у порядку окремого провадження, відсутня юридична визначеність у цивільних правовідносинах, яка можлива для об`єк-тивного встановлення у визначеному чинним законодавством порядку, а фор-мальний підхід до вирішення заявленої вимоги недопустимий. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Слід мати на увазі, що відповідно до частини сьомої статті 19 чинного ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвер-дження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею осо-бистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи від-сутності неоспорюваних прав.
Згідно із нормами статей 374, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За висновку апеляційного суду щодо законності й обгрунтованості оскар-жуваного рішення суду першої інстанції, не спростування мотивів такого рі-шення скаржником у поданій апеляційній скарзі, є всі підстави для визнання цього рішення ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуаль-ного права, у зв`язку із чим підстав для його скасування на задоволення вимоги апеляційної скарги не убачається.
Відповідно до норм статті 141 ЦПК України понесені у справі судові витрати, у тому числі через її перегляд судом апеляційної інстанції, підлягають залишенню за заявником, який подав апеляційну скаргу. 
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 371, 372, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 07 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

 
В. П. Рибчинський