УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2023 року
м. Київ
справа № 755/1945/19
провадження № 51-4142ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 04 квітня 2023 року в кримінальному провадженні № 12018100040010602 
від 17 листопада 2018 року щодо 
ОСОБА_4 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, уродженця с. Кашперівка Тетіївського району Київської області, жителя 
АДРЕСА_1 , раніше 
не судимого,  
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 
ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року 
ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він 16 листопада 2018 року приблизно о 20:24, керуючи автомобілем «Nisan Х-Trail», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись дворовою територією на вул. Будівельників зі сторони бул. Верховної Ради в сторону вул. Червоноткацької в м. Києві зі швидкістю приблизно 5 км/год (дворова територія вул. Будівельників має умовну одну смуги руху в сторону вул. Червоноткацької та умовну одну смугу руху в сторону бул. Верховної Ради, дорожня розмітка на цій ділянці дороги відсутня), допустив порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, а саме, наблизившись до буд. № 27А, почав змінювати напрям свого руху ліворуч, маючи намір виконати маневр лівого повороту, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , 1961 р. н., який впав на під`їзну дорогу до будинків та перебував 
у лежачому положенні, намагаючись піднятись, чим створив йому небезпеку, після чого здійснив наїзд на лежачого пішохода, переїхавши його передніми та задніми колесами, чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження.
Київський апеляційний суд ухвалою від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури залишив без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_4 -без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржену ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог 
ст. 419 КПК не надав належної оцінки усім доводам, викладеним в апеляційній скарзі, про безпідставне не призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, зокрема тому, що судом першої інстанції недостатньо враховано факт грубого порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху в нескладній дорожній ситуації, завдання значної шкоди здоров`ю потерпілого, а саме спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, відсутність відомостей, які дозволяють обґрунтовано та законно зберігати за обвинуваченим право керувати транспортними засобами. Вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_4 без позбавлення права керувати транспортними засобами є необґрунтованим та не може досягти мети покарання - виправлення та попередження вчинення нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення 
у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, правильність кваліфікації його дій, 
а також призначення основного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК 
у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Доводи прокурора щодо порушення апеляційним судом положень ст. 419 КПК та безпідставне не призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу,                                й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, 
а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і 
не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність                       в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції,                 а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.
Як убачається із копії оскарженого судового рішення, апеляційний суд, переглянувши вирок за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, вказав на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро розкаявся, вину визнав у повному обсязі, просив вибачення у потерпілого, відшкодував останньому всю заподіяну ним шкоду, а саме в розмірі більш ніж 200 000 грн), дані про особу винного, який на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, а також взяв до уваги обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття і добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд, урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання 
у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК звільнив останнього від його відбування з випробуванням.
Крім того, апеляційний суд ствердив про правильність висновків місцевого суду щодо не призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на позицію потерпілого, який зазначав, 
що знаходився у стані алкогольного сп`яніння і впав на проїжджу частину, відчуває свою провину, заподіяна шкода йому повністю відшкодована, у зв`язку з чим він просив не застосовувати ОСОБА_4 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також те, що обвинувачений є особою похилого віку (69 років), який в умовах воєнного стану потребує постійного звернення за медичною допомогою, а додаткова міра покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами буде для останнього надто великим тягарем, оскільки негативно вплине на стан його здоров`я.
При цьому колегія суддів взяла до уваги і незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 , викликаний захворюванням, пов`язаним з опорно-рухомим апаратом, який підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.
З урахуванням стану здоров`я ОСОБА_4 , який є особою похилого віку і потребує постійного звернення до медичних закладів, колегія суддів обґрунтовано погодилась 
з висновком суду першої інстанції про те, що позбавлення права керування транспортними засобами буде для останнього надто великим тягарем.
Постановлена у кримінальному провадженні ухвала є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час її постановлення. 
Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення внаслідок істотного порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
В касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування безпідставності не призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, Судом 
не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,
постановив:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                    ОСОБА_3