ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2023 р.                                                                     Справа №914/36/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючої судді                                                            Галушко Н.А.
суддів                                                                                Желіка М.Б.                                                                                                                        Орищин Г.В.

без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Авіон+”, м. Львів б/н від 29.03.2023 (вх.ЗАГС 01-05/996/23 від 31.03.2023)
на рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2023 (повний текст складено 07.03.2023) (суддя Щигельська О.І.)
у справі №914/36/23
за позовом Приватного підприємства “Світчай”, м. Львів,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Авіон+”, м. Львів
про стягнення 33 644,94 грн
                                        
                                                  ВСТАНОВЛЕНО
          Короткий зміст позовних вимог та оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
ПП “Світчай” звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Авіон +” про стягнення заборгованості за договором поставки №П-10/2016 від 14.09.2016 в розмірі 33 644,94 грн, з яких 25 012,68 грн сума основного боргу, 7 548,83 грн індекс інфляції та 1083,43 грн 3% річних. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 14.09.2016 між ПП “Світчай” та ТОВ “Авіон+” укладено договір поставки №П-10/2016, на виконання умов якого позивачем в період з 19.04.2021 по 07.06.2021 поставлено відповідачу товар на загальну суму 25 597,34 грн. Однак, відповідачем проведено часткові оплати за відвантажений товар, не дотримуючись строків, погоджених сторонами в договорі. З врахуванням проведених оплат та з врахуванням повернення товарів відповідно до умов договору станом на 11.02.2022 заборгованість відповідача за поставлений товар становила 25 012,68 грн.
Зазначене зумовило звернення позивача до суду, де, окрім суми основного боргу в розмірі 25 012,68 грн, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 7 548,83 грн індексу інфляції та 1 083,43 грн 3% річних. 

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.03.2023 у справі                     №914/36/23 позов задоволено частково; закрито провадження в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 25 009,50 грн; стягнено з ТОВ “Авіон+”  на користь ПП “Світчай” 3,18 грн основного боргу, 7 548,83 грн індексу інфляції,  1 083,43 грн 3% річних та 2 481,00 грн судового збору.
Рішення суду обгрунтовано тим, що підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Перевіривши підстави, строки та правильність відповідних нарахувань, факт сплати відповідачем частково основного боргу після звернення позивача з позовом, суд, провівши перерахунок з врахуванням настання моменту прострочення боржника із оплати наданих послуг, дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача 3,18грн основного боргу, 3% річних в  сумі 1 083,43 грн та 7 548,83 грн індексу інфляції обґрунтовані та підлягають до задоволення, а в частині стягнення 25 009,50 грн основного боргу слід закрити провадження у справі. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
ТОВ “Авіон+” подано апеляційну скаргу б/н від 29.03.2023 (вх.ЗАГС 01-05/996/23 від 31.03.2023), в якій просить поновити скаржнику строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2023 у справі №914/36/23 та відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2023 у справі №914/36/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 33 644,94грн, посилаючись на те, що рішення не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, прийнято без належної оцінки доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, скаржник зазначає, що відповідачем 05 січня 2023 року було сплачено основну суму заборгованості на розрахунковий рахунок позивача. На підтвердження даного факту було додане платіжне доручення №440 від 05.01.2023.
Також, скаржник вважає, що викрадення товарів відповідача та наявність величезних збитків відповідача, неможливість здійснення відповідачем господарської діяльності на території південних областей України пов`язане безпосередньо із початком воєнних дій та окупацією військами російської федерації південних територій України є обставинами, які підтверджують настання форс-мажорних обставин щодо можливості оплачувати придбаний товар та нарахування штрафних санкцій за договірними зобов`язаннями між позивачем та відповідачем.

ПП «Світчай» у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необгрунтована і така, що не підлягає задоволенню, викладені відповідачем у апеляційній скарзі обставини є суперечливими, не підтвердженими доказами і такими, що ніяким чином не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду. 
Позивач вважає, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце задовго до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України і виникнення форс-мажору (непереборних обставин), засвідчених листом Торгово-промислової палати України від 24.02.2022, відтак виникнення 24.02.2022 форс-мажорних обставин не мають жодного відношення до порушення відповідачем зобов`язань, строк виконання яких настав раніше.
Наголошує, що в апеляційній скарзі відповідачем не зазначено, в чому конкретно полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення, не зазначено, яке значення для справи мають зазначені ним в апеляційній скарзі обставини, не зазначено, які обставини судом встановлено неправильно, відповідачем не надано будь-яких доказів, що стосувалися б предмету спору (доказів про оплату товару, доказів, що спростовують факт наявності боргу тощо), не надано суду жодних пояснень та доказів того, що порушення ним зобов`язання мало місце внаслідок форс- мажору (непереборних обставин), та не надано пояснень та доказів, що підтверджували б наявність підстав для скасування рішення суду, не долучено доказів на підтвердження обставин, викладених в апеляційній скарзі, та ніяким чином не обґрунтував, яким чином викладені в апеляційній скарзі обставини унеможливили своєчасне виконання відповідачем свого зобов`язання, рішення суду є законним і обґрунтованим, відтак підстави для його скасування і ухвалення нового рішення відсутні.

Процесуальні дії суду у справі.          
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2023 справу №914/36/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Скрипчук О.С. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Авіон+” залишено без руху для усунення встановлених недоліків, а саме: зобов`язано скаржника надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору в сумі 3 721,50 грн протягом 10 днів з дня  вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 01.05.2023, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Скрипчук О.С., справу №914/36/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2023 у справі №914/36/23, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “Авіон+”, м. Львів б/н від 29.03.2023 на рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2023 у справі №914/36/23, апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, перебування колегії уддів у відпустці до 09.07.2023, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
          
Обставини справи
14.09.2016 між ТОВ “Авіон+” (покупець) та ПП “Світчай” (постачальник) укладено договір поставки №П-10/2016, за яким постачальник зобов`язався в порядку і терміни, встановлені договором, передати товар у власність покупцеві, в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а останній зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість на умовах, визначених в цьому договорі (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 2.1 договору кількість, асортимент, ціна за одиницю товару, що поставляється, вказуються в товарно-транспортній накладній і повинні чітко відповідати Специфікації. Товарно-транспортна накладна формується па підставі офіційного замовлення покупця, що оформляється відповідно до додатку №2 “Форма замовлення” і є невід`ємною частиною цього договору.
Постачальник здійснює постачання товарів на протязі 24 годин з моменту отримання замовлення від покупця (п. 2.2 договору).
На виконання умов укладеного договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 25 597,34 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, відповідно до яких здійснювалось перевезення товару покупцеві за адресами магазинів, визначених в додатку до договору.. (а.с.31-105). Видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками)
Відповідно до п. 3.1 договору покупець після прийняття товару і необхідних документів зобов`язаний здійснити оплату в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 40 (сорока) календарних днів з моменту отримання товару.
11.02.2022 сторонами складено та підписано Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 11.02.2022 (а.с.106), відповідно до якого станом на 11.02.2022 заборгованість на користь ПП “Світчай” становить 25 012,68 грн.  Акт звірки взаємних розрахунків підписаний представниками сторін ПП “Світчай” та ТОВ “Авіон+” та скріплений їх печатками.
Позивач стверджує, що з дати підписання Акту звірки взаємних розрахунків відповідачем не проведено жодної оплати в рахунок погашення заборгованості за поставлений товар.
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до відповідача, у якому останній просить стягнути заборгованість за договором поставки №П-10/2016 від 14.09.2016 в розмірі 33 644,94 грн, з яких 25 012,68 грн сума основного боргу,   7 548,83 грн індекс інфляції та 1083,43 грн 3% річних. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що між сторонами укладено договір поставки №П-10/2016 від 14.09.2016.
Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України та ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 692, ч. 1 ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Також суд зазначає, що підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.
Як зазначалося судом вище, 11.02.2022 сторонами складено та підписано Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 11.02.2022, відповідно до якого станом на 11.02.2022 заборгованість на користь ПП “Світчай” становить 25 012,68 грн. 
У зв`язку з вищенаведеним правомірним є висновок суду першої інстанції, що відповідачем визнано суму боргу перед ПП “Світчай”.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання зі сплати 25 012,68 грн за поставлений товар. 
В ході розгляд справи в суді першої інстанції судом встановлено, що 05.01.2023 ТОВ “Авіон+” сплачено основну суму заборгованості в сумі 25 009,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням №440 від 05.01.2023 (призначення платежу “оплата за товар згідно договору “П-10/2016 від 14.09.2016р в.т.ч. ПДВ 20% 4168,25”).
За таких обставин, задоволенню підлягає сума основного боргу розмірі 3,18 грн.
Щодо оплати на суму 25 009,50 грн, провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору (ухвала про відкриття провадження у справі винесена 04.01.2023).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Водночас, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч.2 ст.218 ГК України).
Згідно із ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. 
Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано, і такі підстави судом не встановлено.
Посилання скаржника в апеляційній  скарзі на те, що викрадення товарів відповідача та наявність величезних збитків відповідача, неможливість здійснення відповідачем господарської діяльності на території південних областей України пов`язане безпосередньо із початком воєнних дій та окупацією військами російської федерації південних територій України є обставинами, які підтверджують настання форс-мажорних обставин щодо можливості оплачувати придбаний товар та нарахування штрафних санкцій за договірними зобов`язаннями між позивачем та відповідачем, судовою колегією не береться до уваги з огляду на таке.
Правове визначення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) міститься в ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 р. № 671/97-ВР (із змінами та доповненнями). Так, зокрема, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Однак за змістом   ст. 617 ЦК України особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання за умови доведення цією особою, що порушення є наслідком непереборної сили.
При цьому ч. 2 ст. 218 ГК України передбачено, що не вважаються обставинами непереборної сили зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18).
Як вбачається із матеріалів справи, кінцевий строк виконання зобов`язань, встановлений договором поставки № П-10/2016 від 04.12.2016 по здійснених позивачем поставках настав в період з 29.05.2021 по 17.07.2021, що свідчить про те, що порушення скаржником договірних зобов`язань мало місце задовго до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України і виникнення форс-мажорних обставин, засвідчених листом Торгово-промислової палати України від 24.02.2022. 
Окрім того, як вбачається із вищезазначених товаро-транспортних накладних, усі поставки позивачем здійснювалися у місті Львові, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження факту розкрадання невідомими особами товарів і заподіяння відповідачу збитків, що могло спричинити неможливість виконання ним зобов`язання. 

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань із оплати за поставлений товар, позивачем, відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховано відповідачу та заявлено до стягнення 7 548,83 грн індексу інфляції та 1 083,43 грн 3% річних. 
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Здійснивши перерахунок 3% річних та індексу інфляції, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що вимога про стягнення 1 083,43 грн 3% річних та           7 548,83 грн індексу інфляції є обгрунтована та підлягає до задоволення, оскільки фактичний розмір інфляційних втрат за відповідний період перевищує суму, заявлену позивачем до стягнення.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об”єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв”язок доказів у їх сукупності.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи. 
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення
У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини прийшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає. 
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись, ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Авіон+”, м. Львів б/н від 29.03.2023 (вх.ЗАГС 01-05/996/23 від 31.03.2023) залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2023 у справі                     №914/36/23  залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника. 
2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                  Галушко Н.А.

Суддя                                                                       Желік М.Б.

Суддя                                                                      Орищин Г.В.