ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1616/23	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
  головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
  суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року (суддя Чернова Ж.М.) у справі №280/1616/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                              
                                                  в с т а н о в и В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.07.2022 №241670047693 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком згідно із ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 (право виходу на пенсію за вислугу років);
зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком згідно із ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 (право виходу на пенсію за вислугу років) з 18.07.2022 відповідно до її особистої заяви від 18.07.2022, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.04.1983 по 22.06.1992, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.04.1983.
В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років як медичному працівнику. Однак, в призначенні пенсії їй було відмовлено з посиланням на недостатність спеціального стажу, при цьому, пенсійним органом не було зараховано до спеціального стажу періоди роботи, які зазначені в трудовій книжці. Вказані дій та рішення пенсійного органу позивач вважав неправомірними, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії, з огляду на безпідставність не зарахування до спеціального стажу періодів роботи позивачки, які підтверджені відомостями трудової книжки.
Не погодившись з рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач фактично посилається на ті обставини, які стали підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії та яким, на думку скаржника, судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки. Крім цього, за позицією відповідача, позивачем пропущено строк звернення з 
позовом до суду, а судому першої інстанції не було надано цим обставинам жодної належної правової оцінки.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 18 липня 2022 року звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою за призначенням пенсії за віком згідно із ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 р. №2-р/2019 (право виходу на пенсію за вислугу років). 
За результатами розгляду даної заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 26 липня 2022 року №241670047693.
Відповідно до рішення від 26 липня 2022 року №241670047693, пенсійний вік – незалежно від віку. Вік заявника 58 років 7 місяців 27 днів.
Згідно ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом України від 03.11.2017 №2148-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж передбачений ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. 
Водночас з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2- р/2019 право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають медичні працівники, які набули вислугу років на відповідних посадах, станом на: 
1 квітня 2015 року - не менше 25 років; 
31 грудня 2015 року - не менше 25 років 6 місяців; -
11 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців.
За доданими до заяви документами до страхового та спеціального стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.04.1983, оскільки дошлюбне прізвище ОСОБА_2 (рос.) не відповідає прізвищу ОСОБА_3 ) в свідоцтві про шлюб НОМЕР_2 від 29.12.1991.
Страховий стаж заявника становить 33 роки 2 місяця 23 дні. Стаж за вислугою років станом на 10.10.2017 складає 25 років 3 місяця 2 дні.
Додатково повідомлено, що за поданими документами не надано скановану копію з оригіналу витяга про звільнення ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 за відсутності необхідного стажу 26 років 6 місяців.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправним, позивачка звернулася до суду з позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Статтею 52 Закону №1788-ХІІ обумовлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону. 
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом України від 03.11.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», мають вислугу років та стаж передбачений ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
З урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2- р/2019 право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають медичні працівники, які набули вислугу років на відповідних посадах, станом на: 1 квітня 2015 року - не менше 25 років; 31 грудня 2015 року - не менше 25 років 6 місяців; 11 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців.
У спірному випадку підставою для відмови позивачці в призначенні пенсії стала позиція пенсійного органу про відсутність необхідного спеціального стажу, який повинен становити не менше 26 років 6 місяців. Пенсійним органом, як вбачається з оскаржуваного рішення, визнається спеціальний стаж позивачки станом на 10.10.2017 - 25 років 3 місяця 2 дні. В той же час, відповідачем не зараховано період роботи позивачки з 01.04.1983 по 22.06.1992 до спеціального стажу з огляду на його позицію про неточності в трудовій книжці, яку подано позивачкою на підтвердження спеціального стажу.
Згідно з відомостями, які містяться в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 01.04.1983, ОСОБА_1 працювала з 01.04.1983 на посаді медсестри дитячого відділення, з 09.01.1984 переведена на посаду акушерки до полового відділення та 22.06.1992 звільнена у зв`язку із зміною місця проживання.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданому Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області 02.03.1998, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Бендерн Молдова.
29.12.1991 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , про що свідчать відмітки у паспорті позивача серія НОМЕР_3 , виданому Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області 02.03.1998, та свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 29.12.1991. 
Так, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 29.12.1991, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Бендерн Молдова, 29.12.1991 уклала шлюб зі ОСОБА_4 , після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище ОСОБА_5 . 
Трудова книжка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 заповнена 01.04.1983 уповноваженою особою інспектором з кадрів.
При цьому на титульній сторінці трудової книжки однією рискою закреслено колишнє прізвище позивачки « ОСОБА_2 » (рос.) і записано нове прізвище « ОСОБА_5 » та зазначено «на підставі свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 виданого Парканською сільською радою 29.12.1991 прізвище змінити на ОСОБА_5 ».
Отже, трудова книжка серії НОМЕР_1 від 01.04.1983 дійсно належить позивачці ОСОБА_1 та містить усі необхідні відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, відомості про роботу та звільнення. Вказана трудова книжка не містить будь-яких виправлень чи неточностей.
У свою чергу, підставою для відмови у призначенні пенсії позивачці стало те, що пенсійний орган не зарахував до стажу позивачки періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.04.1983, оскільки дошлюбне прізвище ОСОБА_2 (рос.) не відповідає прізвищу ОСОБА_2 (рос.) в свідоцтві про шлюб НОМЕР_2 від 29.12.1991.
Встановивши такі підстави для відмови в призначенні пенсії, суд першої інстанції правильно виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. При цьому, будь-яких зауважень щодо правильності заповнення записів про роботу позивачки у трудовій книжці оскаржене рішення відповідача не містить.
Станом на час звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії прізвище позивачки є « ОСОБА_5 », що відповідає прізвищу, внесеному до трудової книжки позивачки. Водночас дошлюбне прізвище позивачки не впливає на можливість зарахування до страхового та спеціального стажу періодів її роботи на підставі трудової книжки.
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що в силу приписів чинного законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.
При цьому судом першої інстанції обгрунтовано прийнято до уваги і правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а, суть якої зводиться до того, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.
На працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства (висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17).
Оскільки записи в трудовій книжці дозволяють встановити характер та періоди трудового стажу позивачки, а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність не зарахування пенсійним органом до спеціального стажу періоду роботи позивачки з 01.04.1983 по 22.06.1992.
Таким чином, за умови зарахування до спеціального стажу періоду роботи позивачки з 01.04.1983 по 22.06.1992, її спеціальний стаж станом на 0.10.2017 є більшим, ніж 26 років 6 місяців, що дає їй право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я.
Щодо аргументів відповідача про порушення позивачкою строків звернення з позовом до суду, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, обгрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на положення ч.2 ст.122 КАС України та зазначає, що оскаржуване рішення прийнято 26.07.2022, а з позовом до суду позивачка звернулася в березні 2023 року, тобто поза межами шестимісячного строку.
Дата прийняття оскаржуваного рішення та час звернення позивачкою з позовом до суду правильно визначена відповідачем, натомість відповідачем не враховано того, що перебіг строку звернення з позовом до суду починається з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Матеріали справи не містять доказів того, що пенсійним органом було направлено рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці після його прийняття. Натомість, матеріали справи містять докази того, що спірне рішення було направлено позивачці на запит адвоката лише 15.09.2022 (а.с.13), а отримано останньою, як стверджує позивачка 16.09.2022 (інших доказів щодо дати отримання рішення матеріали справи не містять). Таким чином, приймаючи до уваги дату 16.09.2022, як дату, з якої позивачка була обізнана про прийняте рішення, та враховуючи час звернення з позовом до суду (16.03.2023), не можливо стверджувати про пропуск позивачкою строку звернення з позовом до суду.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                                         
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі №280/1616/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.
Повний текст постанови складено 17.08.2023
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк