П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/8362/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Томчук А.В. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
06 вересня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у жовтні позивач, ОСОБА_1 , звернулась в суд з позовною заявою до Вінницької обласної прокуратури, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та виплати заробітної плати за період з 03.11.2021, допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2022 року, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру";
- зобов`язати провести нарахування та виплату частину заробітної плати (включаючи оплату часу відпустки за період з 02.11.2021 по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", яка складає різницю між фактично отриманою з 03.11.2021 по день винесення рішення заробітною платою, розрахованою у порядку та спосіб, що визначений ч. 2, 3-5, 7 ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", з відповідним відрахуванням, встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів;
- стягнути частину недотриманої заробітної плати, а саме посадового окладу, щомісячної надбавки за вислугу років, визначених відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" за період з 03.11.2021 по 30.09.2022 у розмірі 426 853, 20 грн, допомоги на оздоровлення відповідно до положень ст. 82 ЗУ "Про прокуратуру" у сумі 41 063 грн та 41 063 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідно до положень ст. 83 ЗУ "Про прокуратуру";
- зобов`язати здійснювати подальше нарахування та виплату заробітної плати позивачу як прокурору Жмеринської місцевої прокуратури у порядок та спосіб, що визначений ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" до моменту звільнення чи переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури;
- звернути рішення суду до негайного виконання.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Судове рішення мотивоване тим, що позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, а тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме: постанови Кабінету Міністрів України № 505.
Не погодившись з вказаним рішенням позивач оскаржив його до апеляційного суду.
Аргументами апеляційної скарги зазначає, що вона з 2013 року працює в органах прокуратури Вінницької області, а з 14.12.2015 на посаді прокурора Жмеринської місцевої прокуратури. Так, у період з 26.03.2020 їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата не у розмірі, визначеному ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", а відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», постанови КМУ № 657 від 30.08.2017, тобто у меншому розмірі. 
Вважає протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру"
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України рішення від 26.03.2020 оплата праці прокурорів регулюється нормами ст. 81 Закону, але, при цьому, 25.09.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113), яким також врегульоване питання оплати праці прокурорів на період, визначений цим законом, оплата праці працівників прокуратури здійснюється відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України. Відповідач також посилається на те, що не допускала протиправною бездіяльності, а діяла в межах законодавства. 
Також зазначає, що відносно позивача кадровою комісією прийнято рішення щодо не проходження атестації, вона не може бути переведена до окружної прокуратури, але не була звільнена, оскільки має статус одинокої матері. Водночас, Законом №113 не врегульоване питання звільнення жінок такого статусу. За таких обставин, наказом відповідача позивачеві тимчасово визначено робоче місце в Жмеринській окружній прокуратурі.  Також зазначає, що постановою ВС від 01.12.2022 у справі №120/5889/21-а скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022. Натомість, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури.
Вважає, що позивач не набула права на виконання функцій новоствореної прокуратури, а відтак на отримання заробітної плати відповідно до згідно ст. 81 Закону.
Згідно з положеннями ч. 3   ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства   України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24.02.2023 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1  до Вінницької обласної прокуратури, призначив справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Постановою Верховного Суду від 17.08.2023 у цій справі, скасовано ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі №120/8362/22  щодо зупинення провадження по справі, справу направлено до Сьомого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.12.2015 наказом відповідача № 1852к позивача призначено на посаду прокурора Жмеринської місцевої прокуратури.
26.03.2020 Конституційний Суд України прийняв рішення за № 6-р/2020 по справі № 1-223/2018(2840/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивач у 2020 році проходила атестацію прокурорів. Відносно неї першою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) 23.11.2020 прийнято рішення № 2 про неуспішне проходження атестації.
Після чого позивач не була звільнена відповідачем з огляду на те, що відсутні підстави для її звільнення, оскільки позивач має статус одинокої матері.
Згідно наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021.
У наказі відповідача від 15.03.2021 № 369к зазначено, що позивачеві, посаду якої ліквідовано наказом Генерального прокурора «Про затвердження структури та штатної чисельності Вінницької обласної прокуратури» від 17.02.2021 № 2ш, тимчасово визначити робоче місце в Жмеринській окружній прокуратурі Вінницької області. Керівнику Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області забезпечити ведення щодо позивача табельного обліку використання робочого часу та контроль за службовою дисципліною.
З урахуванням викладеного, оплата праці позивача здійснювалась відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505 (надалі Постанова №505).
Не погодившись із вказаним нарахуванням заробітної плати позивач звернулась до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №120/5889/21-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 визнано протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру". Зобов`язано Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату (включаючи оплату часу відпустки) за період з 27.03.2020 по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.
Разом з тим, як вказує позивач, відповідач і далі з 02.11.2021 здійснює нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505.
Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, 15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII (далі ЗУ №1697-VII) - від 14.10.2014, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Відповідно до частин 1-4 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Відповідно частини 3, 4 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" (у первісній редакції) посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.
Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.9 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру").
При цьому, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (частина третя статті 81 Закону №1697-VII).
Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3 (частина четверта статті 81 Закону №1697-VII).
Приписами пункту 5 Розділу XIII "Перехідні положення" Закону №1697-VII визначено, що положення цього Закону, в тому числі статті 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.
Водночас, підпунктом 5 пункту 63 Розділу І Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 № 79-VIII розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу доповнено, зокрема, пунктом 26, яким, серед іншого, визначено, що стаття 81 Закону № 1697-VII застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі цієї норми оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснювалася відповідно до постанови КМ України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі - Постанова № 505), яка була чинною в оспорюваному позивачем періоді.
Слід також зазначити, що згідно з пунктами 1, 2, 6 Постанови № 505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.
Разом  з тим, Законом України від 19.09.2019 № 113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон № 113-ІХ), що набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Цим Законом до статті 81 внесені зміни, зокрема частини третю - п`яту викладено в такій редакції:
"Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року".
Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 справа № 1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Визначено, що це положення втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, за приписами частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України". Окрім цього у статті 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
У Рішенні від 26.03.2020 № 6-р/2020 Конституційний Суд України визначив, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України у частині, визнаній неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Тобто, на момент вирішення спору у цій справі, Верховним Судом сформовано правову позицію щодо застосування у подібних правовідносинах частини третьої статті 81 Закону № 1697-VII з урахування Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 до прокурорів, які не пройшли атестацію у період заходів реформування прокуратури, зокрема у постанові від 14.07.2022 у справах № 160/13767/20 та № 240/1984/21, яка у подальшому підтримана у постановах від 28.07.2022 у справі №620/1338/21, від 09.08.2022 у справі № 240/15182/21, від 11.08.2022 у №120/3931/21-а, від 18.08.2022 у справі № 200/2499/21-а, від 08.09.2022 у справі № 360/931/21, від 29.09.2022 у справі № 160/3129/21.
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що висновки й підходи, наведені Верховним Судом у цих постановах, є релевантними до обставин цієї справи, а відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи. Верховним Судом сформовано правову позицію з приводу застосування у подібних правовідносинах частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 до прокурорів, які не пройшли атестацію у період заходів реформування прокуратури.
Таким чином, правовий статус зазначених вище прокурорів, який вони мали до набрання чинності цим Законом, характеризується і державними гарантіями щодо виплати заробітної плати з відповідних джерел фінансування. Тобто правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону № 113-IX, здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Тому, прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в ці установи, суперечить вимогам Закону № 113-ІХ.
За висновком Верховного Суду у вказаних справах, до прокурора, який не пройшов успішно атестацію та не переведений за її наслідками на посаду в Офіс Генерального прокурора, обласну чи окружну прокуратури, застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме Постанови № 505.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, наказом від 15.03.2021 №369к, ОСОБА_1 , тимчасово визначено робоче місце у робоче місце в Жмеринській окружній прокуратурі Вінницької області, тому у період з 27.03.2020 по день звернення до суду із цим позовом не мала статусу прокурора окружної прокуратури та перебуває на тимчасово визначеному робочому місці.
Отже, позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, а тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме: постанови Кабінету Міністрів України № 505.
Разом з тим, суд першої інстанції при вирішенні цього спору врахував ту обставину, що позивач вже оскаржувала бездіяльність відповідача щодо не нарахування у період з 26.03.2020 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" в межах розгляду справи №120/5889/21-а.
Зокрема, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №120/5889/21-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 визнано протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру". Зобов`язано Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1   заробітну плату (включаючи оплату часу відпустки) за період з 27.03.2020 по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.
При цьому, рішенням Верховного Суду від 01.12.2022 скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року в справі № 120/5889/21-а та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду викладені в постанові від 17.08.2023 у цій справі, якою скасовано ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі №120/8362/22  щодо зупинення провадження по справі, де зокрема зазначено, що у спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, пов`язаних із реалізацією Закону № 113-IX, зупинення провадження в адміністративних справах до розгляду Конституційним Судом України питання щодо конституційності положень вказаного Закону може бути визнано доцільним за умов дійсної пов`язаності потенційного результату розгляду цього питання із фактичними обставинами адміністративної справи та належного обґрунтування судом необхідності такого зупинення.
Таким чином, оскільки позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.