КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8063/2023
Справа № 757/7588/23-ц
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем       України
 
30 серпня 2023 року                                                                                      
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
суддів                                     Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря              Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Берегових Владислава Сергійовича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва в складі судді Литвинової І.В., постановлену в м. Київ 09 березня 2023 року у справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича про оголошення боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 у розшук,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
            
В березні 2023 року головний державний виконавець Берегових В.С. звернувся до суду з даним поданням, просив оголосити розшук боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , у зв`язку з виконанням виконавчого документу - постанови про стягнення виконавчого збору від 19 березня 2013 року ВП № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 1 534 122,12 грн. в дохід держави, виконання ухвали про розшук боржника покласти на територіальний орган поліції - Печерське УП ГУНП в м. Києві.
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року подання залишено без задоволення.
 
Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Берегових В.С., не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року та задовольнити подання.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що з метою з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та прийняття законного та обґрунтованого рішення, у своєму поданні державний виконавець клопотав щодо розгляду справи за участі представника державної виконавчої служби, однак судом не було досліджено всіх обставин в справі та було розглянуто справу без участі державного виконавця та без виклику останнього. 
Вказував, що підставою для залишення судом без задоволення подання слугувала нібито необізнаність боржника із наявним виконавчим провадженням та постановою про стягнення виконавчого збору від 19 березня 2013 року ВП № НОМЕР_2. Проте це не відповідає дійсності та спростовується тим, що державним виконавцем відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" було надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника, що зазначена у виконавчому документі, рекомендованою кореспонденцією, проте конверт повернувся з відміткою "з інших причин". Таким чином, державним виконавцем вчинено дії щодо боржника у чіткій відповідності з законом. 
Крім того, після відкриття виконавчого провадження до Відділу надійшла заява представника ОСОБА_1 , адвоката Чернецької Г.М. щодо надання копії постанови про стягнення виконавчого збору, на яку було надано відповідь листом відділу від 18 листопада 2020 року, і цим же листом повідомлено про перебування у Відділі на виконанні виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 1 534 122,12 грн. В подальшому адвокатом Чернецькою Г.М. в інтересах ОСОБА_1 подано ще одну заяву від 19 листопада 2020 року щодо зняття арешту з майна боржника, на яку було надано відповідь листом від 21 грудня 2020 року, у своєму листі виконавець ще раз наголосив на своєчасному виконанні постанови про стягнення виконавчого збору. 
Відтак, оскаржувана ухвала суду є передчасною, такою, яка постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, оскільки факт нібито необізнаності боржника з наявним виконавчим провадженням спростовується матеріалами виконавчого провадження.
 
Відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Залишаючи без задоволення подання приватного виконавця про розшук боржника, суд першої інстанції виходив із того, що копії матеріалів виконавчого провадження, що додані до подання державного виконавця, не містять доказів того, що боржник обізнаний про відкрите виконавче провадження, отримувала копію постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 19 березня 2013 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, копію постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 та інших постанов у ньому, викликів до виконавця та вимог, або доказів, які дають підстави вважати, що боржник не проживає за адресою реєстрації й має намір ухилитися від виконання виконавчого документу. Також суд послався на неподання доказів того, що вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", спрямовані на погашення боржником суми боргу. 
Висновок, що боржник безпідставно не з`являлася на виклики державного виконавця, умисно здійснювала дії щодо уникнення виконання постанови про стягнення виконавчого збору, є передчасним та неспівмірним з огляду на надані суду письмові докази.
 
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, виходячи із наступного.
 
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 від 19 березня 2013 року, виданої державним виконавцем відділу примусового рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28 травня 2012 року, для виконання виконавчого листа № 2-4784/09 від 06 липня 2011 року, виданого у справі за позовом АКБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Сума стягнення у дохід Держави в особі Державної виконавчої служби України, згідно з постановою від 19 березня 2013 року, становить 1 534 122, 12 грн. (а. с. 6).
Так, 15 вересня 2020 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В. С. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_3 (а. с. 8 зворот).
Також 15 вересня 2020 року постановою накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , а постановою від 20 липня 2020 року - на кошти боржника (а. с. 9 - 10, 21).
На а. с. 7 знаходиться копія супровідного листа від 15 вересня 2020 року, згідно якого, на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 15 вересня 2020 року.
Згідно із наданою інформацією державних органів (установ) на запити державного виконавця, майно (кошти), належні боржнику на праві власності, на які можливо звернути стягнення за виконавчим документом та офіційні джерела доходу (заробітку), відсутні.
Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником ОСОБА_1 транспортних засобів відсутні дані, за відповіддю Державної фіскальної служби України - станом на 15 вересня 2020 року боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває (а. с. 11, 12, 22, 24).
Згідно з даними Державної служби морського та річкового транспорту України від 21 жовтня 2020 року, у Державному судновому реєстрі України і Судновій книзі України відсутні записи щодо суден, власниками або судновласниками яких є боржник ОСОБА_1 (а. с. 13).
За наявними щоквартальними адміністративними даними, наданими депозитарними установами, станом на 30 червня 2020 року, боржник ОСОБА_1 не є власником пакетів голосуючих акцій (5 % і більше) акціонерних товариств (а. с. 14).
Згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником ОСОБА_1 державного кордону з 01 січня 2022 року по 14 грудня 2022 року, такі відомості відсутні (а. с. 23).
На а. с. 15 - 16 знаходиться копія вимоги державного виконавця від 27 жовтня 2020 року на адресу боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в якій державний виконавець повідомляв про необхідність надання боржником пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право.
На а. с. 18 - 19 знаходиться копія вимоги державного виконавця від 25 травня 2021 року на адресу боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), про надання безперешкодного доступу до майна боржника за адресою фактичного місця проживання - АДРЕСА_1 , з метою проведення виконавчих дій з виявлення та подальшого опису й арешту рухомого майна боржника.
На а. с. 20 знаходиться копія акту державного виконавця від 11 червня 2021 року, згідно якого під час виходу за адресою місця проживання боржника, а саме АДРЕСА_1 з метою виявлення ліквідного майна боржника для подальшого його опису та арешту, двері до квартири ніхто не відчинив, у зв`язку з чим провести опис та арешт майна боржника не виявилося за можливе.
На а. с. 25 - 26 знаходиться виклик державного виконавця від 24 січня 2023 року на адресу боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), яким боржник викликалася до виконавця на 07 лютого 2023 року о 11:00 за вказаною адресою щодо надання пояснення щодо причин невиконання рішення або надання підтверджуючих документів про сплату, а також вимагав повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право.
Як вбачається з акту державного виконавця від 08 лютого 2023 року, боржник не з`явилася до державного виконавця на прийом (а. с. 27).
На а. с. 28 - 31 знаходиться Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 лютого 2023 року.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Крім того, до апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надано нові докази, а саме копії заяв адвоката Чернецької Г.М. від 19 жовтня та 19 листопада 2020 року з відповідями Відділу від 18 листопада 2020 року та від 21 грудня 2020 року, які не надавалися до суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Виходячи із наведеного, з урахуванням вимог ч. 12, 13, 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що заявник не надав доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, клопотань про поновлення строку для подання доказів та про приєднання нових доказів у апеляційній скарзі не заявлено, тому апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на ці докази.
 
Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.
Згідно п. 4 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, за неможливості з`ясування місцезнаходження боржника чи дитини державний виконавець звертається з поданням до суду про розшук дитини або боржника.
Відповідно до ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача. Суд має право витребувати від виконавця всі необхідні документи для вирішення питання про оголошення розшуку. Суд розглядає подання виконавця протягом десяти днів.
 
Статтями 270, 271 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.
Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.
 
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як виконавця, який ініціює питання звернення з поданням до суду про розшук боржника, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про розшук боржника вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
 
Крім того, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, розшук боржника, як обмеження конституційного та конвенційного права особи на приватне життя, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
 
Апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.
 
Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що матеріалами виконавчого провадження підтверджується обізнаність боржника із наявним виконавчим провадженням, оскільки державним виконавцем було направлено на адресу ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття виконавчого провадження від 15 вересня 2020 року рекомендованим листом, враховуючи таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Таким чином, копія постанови про відкриття виконавчого провадження є основним документом виконавчого провадження, надіслання якого боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому провадженні, визначає статус повідомленості боржника про початок примусового виконання рішень.
Разом із тим, копія супровідного листа від 15 вересня 2020 року з матеріалів виконавчого провадження, яким на адресу ОСОБА_1 мала направлятися копія постанови про відкриття виконавчого провадження, містить неповну поштову адресу - АДРЕСА_2 (а. с. 7), оскільки інші документи виконавчого провадження, згідно супровідних листів та викликів державного виконавця, направлялися на адресу АДРЕСА_1 .
 
Відтак, апеляційний суд погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про відсутність доказів повідомлення боржника ОСОБА_1 про початок примусового виконання рішення.
Крім того, в матеріалах справи відсутній виконавчий лист, а відтак недоведеною є сама обставина, що адреси, зазначені державним виконавцем в документах виконавчого провадження, відповідають адресі, зазначеній у виконавчому листі.
 
Посилання Відділу в апеляційній скарзі, що до них зверталася представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Чернецька Г.М. з заявою про надання копій постанов з виконавчого провадження, і дані обставини, на думку заявника, вважаються додатковим підтвердженням обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження, ґрунтуються на нових доказах, які не досліджувались судом першої інстанції і не були прийняті апеляційним судом з наведених вище підстав, відтак в цій частині доводи апеляційної скарги не перевіряються і не оцінюються.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цілому та вимогу про прийняття нового рішення апеляційним судом, в якому оголосити розшук боржника, апеляційний суд зауважує, що підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника - фізичної особи.
 
Перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи щодо: отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України про місце реєстрації особи; отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника; перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій; отримання інформації щодо місця роботи боржника; отримання інформації про боржника з інших джерел.
 
Звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути підтверджене відповідними документами, що обґрунтовують наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника та безрезультативність виконавчих дій по виявленню місця знаходження боржника.
 
Разом із тим, доказів вжиття державним виконавцем таких заходів перед зверненням до суду матеріали справи не містять.
 
Встановивши, що з матеріалів виконавчого провадження, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 обізнана про відкрите виконавче провадження, отримувала копію постанови про відкриття виконавчого провадження та інших документів виконавчого провадження, а також доказів, що ОСОБА_1 не проживає за адресою реєстрації, а також доказів того, що виконавцем вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боржником суми боргу, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для задоволення подання про розшук боржника, оскільки це може призвести до безпідставного оголошення розшуку, порушивши право ОСОБА_1 на повагу до її приватного та сімейного життя.
 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками, враховуючи, що державний виконавець не надав суду достатніх і достовірних доказів відсутності відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також доказів, які б підтверджували вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника та його обізнаності щодо зазначеного виконавчого провадження, що є його обов`язком.
 
Крім того, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було задоволено клопотання про розгляд подання за участі державного виконавця, оскільки положеннями ст. 438 ЦПК України, якою встановлено порядок розгляду такого подання, не передбачено його вирішення в судовому засіданні, а відтак і виклику виконавця та інших осіб, і встановлено лише десятиденний строк розгляду судом подання про розшук боржника. 
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Берегових Владислава Сергійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 31 серпня 2023 року.
 
Головуючий:                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О.  
 
                                                                                                                        Яворський М.А.