ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 червня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/7263/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року  (головуючий суддя Боженко Н.В.) 
у справі №160/7263/20 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області
про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просила:
- стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1  середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 89649,56 грн. без врахування всіх необхідних податків та зборів;
- стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 35 610, 63 грн. без врахування всіх необхідних податків та зборів;
- стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області  на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн. без врахування всіх необхідних податків та зборів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з 02.06.2015 працювала на посаді головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Наказом відповідача від 29.05.2018 №39-д розпочато дисциплінарне провадження щодо позивачки. Наказом відповідача від 13.06.2018 №158-к позивачку відсторонено від виконання посадових обов`язків з 14.06.2018 без нарахування заробітної плати та з вимогою перебування на робочому місці. В подальшому за наказами відповідача від 19.06.2018 №56-д, від 26.07.2018 №76-д дисциплінарне провадження щодо позивачки продовжувалося по 06.08.2018. В період з 02.08.2018 по 08.01.2019 позивачка перебувала на лікарняному, однак 06.08.2018 на позивачку наказом відповідача №78-д було накладено дисциплінарне стягнення і наказом відповідача від 09.01.2019 №8-к позивачку звільнено із займаної посади, втім постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019  у справі №160/4169/19 визнано протиправним та скасовано накази відповідача від 06.08.2018 №78-д та від 09.01.2019 №8-к. 
Позивачка зазначає, що за таких обставин має право на виплату середнього заробітку за період з 14.06.2018 по 06.08.2018, оскільки в цей час її було відсторонено від займаної посади від збереження заробітної плати із визначенням обов`язку перебувати на робочому місці, однак накази про накладення на позивача дисциплінарного стягнення та про звільнення позивача були скасовані. Щодо періоду оплати періоди тимчасової непрацездатності з 02.08.2018 по 08.01.2019 позивачка зазначає, що підстави для ненадання допомоги по тимчасовій непрацездатності передбачені ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і жодна з цих підстав не підлягає застосуванню до ситуації позивачки. При цьому позивачка звертає увагу, відповідач навмисно допустив порушення ч. 5 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки звернувся за оплатою листків непрацездатності позивачки після спливу дванадцяти місячного терміну оплати останнього лікарняного листка, що позбавило позивачку права на отримання оплати. Позивачка зазначає, що за період з 14.06.2018 по 08.01.2019 їй підлягають оплаті 143 робочих дня вимушеного прогулу, в саме: середній заробіток у розмірі 89649,56 грн. Оскільки під час звільнення позивачки 31.03.2020 відповідач не провів з нею остаточного розрахунку, залишилися невиплаченими середній заробіток за час незаконного відсторонення, а також допомога по листках непрацездатності. Сума за час затримки розрахунку при звільненні складає з 31.03.2020 (звільнення позивача) до 26.06.2020 (дата звернення з цим позовом до суду) -  35610,63 грн.  Також, позивачка вказує про завдання їй моральної шкоди, яка полягала у негативних наслідках для її здоров`я та самопочуття в результаті протиправних дій відповідача – розвиток безсоння, відчуття постійної тривоги та беззахисності, пригнічений стан, втрата апетиту, постійні головні болі та запаморочення. Тривалий час позивачка була позбавлена можливості вести повноцінний спосіб життя, відчувала психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, почуття страху, поганий сон, через що була змушена постійно проходити курси лікування, не могла приділяти належної уваги своїй родині.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 89649,56 грн., що визначена без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині позову відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що визнання в судовому порядку - постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі №160/4169/19 протиправними та скасування наказів начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » від 06.08.2018 №78-д, «Про звільнення ОСОБА_1 » від 09.01.2019 №8-к зумовило зміну правового статусу позивачки, в результаті чого вона вважається такою, що не притягнута до дисциплінарної відповідальності, а відповідне дисциплінарне провадження вважається закритим.  За таких обставин суд дійшов висновку про наявне у позивачки право на оплату часу відсторонення від виконання посадових обов`язків в силу закриття дисциплінарного провадження без притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, а саме: право на стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 14.06.2018 по 08.01.2019. При цьому суд врахував, що в період з 02.08.2018 по 08.01.2019 позивачка знаходилася на лікарняному, зазначивши з цього приводу, що обставина перебування позивачки на лікарняному протягом періоду відсторонення її від виконання посадових обов`язків не має юридичного значення при вирішенні питання про відшкодування середнього заробітку за час відсторонення позивачки від займаної посади, оскільки визначальним для вирішення вказаного питання є правове становища позивачки як такої, що відсторонена від виконання посадових обов`язків. Суд також зазначив, що питання нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності за всі дні тимчасової непрацездатності відноситься виключно до повноважень роботодавця.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області листом від 17.09.2018 №08.1-06/4784 повідомило відповідача, що оскільки працівника ОСОБА_1 наказом керівника Головного управління №158-к від 13.06.2018 було відсторонено з 14.06.2018 від виконання посадових обов`язків без нарахування заробітної плати у зв`язку з початком щодо нього дисциплінарного провадження, допомога по тимчасовій непрацездатності за період відсторонення не надається. Позивачка  необґрунтовано ототожнює поняття «період тимчасової непрацездатності» та «період вимушеного прогулу». З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що на роботодавця покладається обов`язок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, а з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності виплачується Фондом соціального страхування України в Дніпропетровській області. Натомість позивачка бажає, щоб відповідач сплатив середній заробіток за час непрацездатності, що є необґрунтованим, так як дні тимчасової непрацездатності та дні відсторонення оплачуються по різному. Відповідач наголошує, що у даному випадку ст. 72 Закону №889-VIII не передбачає, що у разі скасування у судовому порядку рішення суб`єкта владних повноважень, яким притягнуто державного службовця до дисциплінарної відповідальності (звільнено з посади), позивачка вважається такою, що не притягнута  до дисциплінарної відповідальності. Судом першої інстанції безпідставно не враховано, що в межах спірних правовідносин відсторонення позивачки від займаної посади, стягнення середнього заробітку за період якого є предметом розгляду у цій справі, здійснено відповідачем на підставі наказу від 13.06.2018 «Про відсторонення державного службовця ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків», який не оскаржувався позивачкою та не був скасований у встановленому законодавством порядку із наданням йому відповідної правової оцінки.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Також відповідачем подані суду додаткові пояснення по справі, згідно яким вважає, що суд першої інстанції недостатньо мотивував своє рішення, лише погодившись з висновком Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у адміністративній справі № 160/7263/20, та не врахував висновки Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 у справі № 820/5784/17, від 18.11.2019 у справі №» 480/4871/18 та від 28.11.2019 у справі № 817/1338/18. 
Позивачка (її представник) в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання позивачка повідомлена судом належним чином, подала письмове клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу позивачка  просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, зазначає, що в апеляційній скарзі відповідач не наводить жодних аргументів та не надає жодних доказів, що могли б бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.  
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в частині задоволення позову. 
Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, тому  судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 02.06.2015 № 9-к позивачку   ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного інспектора Криворізького відділу з питань додержання законодавства працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці з 02.06.2015.
Наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 29.05.2018 №39-д  відкрито дисциплінарне провадження щодо позивачки.
Наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 13.06.2018 № 158-к позивачку відсторонено від виконання посадових обов`язків головного державного інспектора на час здійснення дисциплінарного провадження з 14.06.2018 відповідно вимог ст. 72 Закону України «Про державну службу» та на підставі подання дисциплінарної комісії Головного управління від 12.06.2018.
Пунктом 3 наказу від 13.06.2018 № 158-к наказано ОСОБА_1 перебувати  на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку. 
Наказами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 19.06.2018 № 56-д, від 26.07.2018 № 76-д строк дисциплінарного провадження продовжено до 03.08.2018 відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про державну службу» та подання дисциплінарної комісії.
В період з 02.08.2018 по 08.01.2019 позивачка перебувала на лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності: серії АДО №934860 (з 02.08.2018 по 10.08.2018), серії АДС №165413 (з 13.08.2018 по 22.08.2018), серії АДЛ №618163 (з 23.08.2018 по 20.09.2018), серії АДС №367977 (з 21.09.2018 по 18.11.2018), серії АДС №426651 (з 19.11.2018 по 28.11.2018), серії АДС №545151 (з 29.11.2018 по 14.12.2018), серії АДС №189922 (з 17.12.2018 по 08.01.2019).
На  підставі висновку дисциплінарної комісії від 26.07.2018 за результатами проведеного службового розслідування наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 06.08.2018 №78-д на позивачку накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби і наказом від 06.08.2018 № 208-к позивачку звільнено з посади. 
У зв`язку з перебуванням позивачки на лікарняному, наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 22.08.2018 №232-к скасовано наказ від 06.08.2018 №208-к.
Наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 09.01.2019 № 8-к позивачку звільнено з посади відповідно п. 4 ч. 1 ст.  87, ст.  89 Закону України «Про державну службу»  на підставі наказу ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 06.08.2018  №78-д.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі №160/4169/19 визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісара В.В. від 06.08.2018 № 78-д «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №8-к від 09.01.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з 09.01.2019. 
Стягнуто з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 59129.00 грн. за період з 10.01.2019 по 26.12.2019 включно, що визначена без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів.
Після поновлення на роботі, позивачка звернулася до відповідача з вимогою нарахувати та виплатити середню заробітну плату за період відсторонення від посади та фактично відпрацьований час з 14.06.2018 по 01.08.2018, а також здійснити нарахування лікарняних за період непрацездатності.
Відповідач листом від 31.01.2020 № Є-9-11/04 повідомив позивачку про відсутність підстав для здійснення таких виплат з посиланням на неможливість здійснення в органах Казначейства реєстрації бюджетних зобов`язань за минулий період.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував, що постановою Верховного Суду    від 10.11.2022 у цій справі скасовано рішення попередніх інстанцій (рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021), справу №  160/7263/20  направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції - Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
При цьому, Верховний Суд в постанові від 10.11.2022 дійшов висновку, що позивачка має право в порядку  статті 72 Закону України «Про державну службу»  на оплату середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначає таке. 
Відповідно до ч.1 ст.64 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
За правилами ч.1 ст.69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.
Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення (ч. 10 ст.69 Закону №889-VIII).
Відповідно до ч.1 ст.72 Закону №889-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) на час здійснення дисциплінарного провадження державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків.
У разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку (ч.4 ст.72 Закону №889-VIII).
Під час відсторонення від виконання посадових обов`язків державний службовець зобов`язаний перебувати на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження (ч.5 ст.72 Закону №889-VIII).
В спірному випадку, як встановлено судом вище, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 160/4169/19 визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісара В.В. від 06.08.2018 № 78-д «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ».; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області  № 8-к від 09.01.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з 09.01.2019.
Приймаючи таке рішення, суд в постанові від  26 грудня 2019 року у справі № 160/4169/19 виходив з встановленої судом відсутності в діях позивачки складу дисциплінарного проступку.
Такі обставини стали підставою для висновків Верховного Суду в постанові від 10.11.2022 у справі, яка розглядається, що позивачка вважається такою, що не притягнута до дисциплінарної відповідальності, а отже дисциплінарне провадження вважається закритим. Тому позивачка має право в порядку  статті 72 Закону України «Про державну службу»  на оплату середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків.
Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Отже, суд першої інстанції правильно виходив з встановлених у справі обставин та керувався висновками Верховного Суду у цій справі. Також суд першої інстанції врахував аналогічний висновок, викладений Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.10.2020 у справі №1.380.2019.002316. 
Встановлені судом першої інстанції обставини, підтверджені наявними у справі доказами, свідчать, сторонами не спростовано, що позивачка була відсторонена від виконання посадових обов`язків в період з 14.06.2018 по 08.01.2019, при цьому в період з 02.08.2018 по 08.01.2019 позивачка перебувала  на лікарняному. З 14.06.2018 по 01.08.2018 позивачка відповідно до приписів наказу від 13.06.2018 № 158-к перебувала на робочому місці. 
Отже, весь час відсторонення позивачки від виконання посадових обов`язків має бути оплачений у розмірі середньої заробітної плати як державному службовцю, що вважається таким, що не  притягнений до дисциплінарної відповідальності.
З приводу оплати періоду непрацездатності з 02.08.2018 по 08.01.2019 суд апеляційної інстанції, окрім наведеного вище,  враховує факт втрати позивачкою у цей період заробітку і наявне право позивачки на матеріальне забезпечення та соціальні послуги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності,  які призначаються та надаються їй за місцем роботи.  
За державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності (ч.2  ст. 87 Закону України «Про державну службу»).
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах, зокрема, 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років.
Суд першої інстанції, посилаючись на те, що оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної  з  нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, а  з  шостого дня оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється Фондом застрахованим особам, зазначив, і з  цим погоджується суд апеляційної інстанції, що питання нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності за всі дні тимчасової непрацездатності відноситься виключно до повноважень роботодавця (в даному випадку – відповідача), а не Фонду.
Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обставина перебування позивачки на лікарняному протягом періоду відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків не має юридичного значення при вирішенні питання про відшкодування середнього заробітку за час відсторонення позивачки від займаної посади, оскільки визначальним для вирішення вказаного питання є правове становища позивачки як такої, що відсторонена від виконання посадових обов`язків.
Отже, позивачка має право на стягнення середньої заробітної плати за весь час відсторонення позивачки від виконання посадових обов`язків, за період з 14.06.2018 по 08.01.2019, без врахування того, що протягом певного періоду позивачка перебувала у стані тимчасової непрацездатності.
Обчислюючи суму, належну до стягнення на користь позивачки, в розмірі 89649,56 грн. суд першої інстанції застосував норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, і виходив з даних  довідки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 06.03.2020 №114, згідно якої середньомісячна заробітна плата позивачки перед відстороненням  склала 12538,40 грн., середньоденна  - 626,92 грн., а також кількості робочих днів з 14.06.2018 по 08.01.2019 - 143 робочих днів.
Як вбачається з матеріалів справи,   стосовно вказаної суми відповідач в ході розгляду справи в суді першої інстанції, а також порядку обчислення такої суми заперечень не подав, натомість заперечував проти права позивачки на відповідне відшкодування в цілому, тому суд першої інстанції визнав належними доказами подані позивачкою документи на підтвердження середньоденної заробітної плати позивачки за відповідний період часу та обчислив належну до стягнення суму за вказаний вище період наступним чином: 626,92 грн*143 дні = 89649,56 грн., яка обрахована без утримання податків та обов`язкових платежів.
Відповідні заперечення відповідачем не подані і суду апеляційної інстанції, висновки суду першої інстанції доводами апеляційної інстанції не спростовані. 
Наведене вище не дає підстав відповідно до ст.317 КАС України для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області залишити без задоволення.  
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року по справі №160/7263/20 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко