ОКРЕМА ДУМКА
судді Кравчука В.М.

14 липня 2023 року 

м. Київ

справа №640/11396/19
адміністративне провадження №К/9901/2533/20

В провадженні колегії суддів, до складу якої маю честь належати, перебувала справа за позовом Акціонерного товариства «Сбербанк» (після перейменування Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк») до Національного банку України, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 22.12.2018 №413/бт та 414/бт; здійснити поворот виконання рішення Національного банку України №413/бт про накладення штрафу на Акціонерне товариство «СБЕРБАНК» від 22.12.2018 шляхом стягнення з Національного банку України на користь Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» грошових коштів у розмірі 94 737 499,80 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019, позов задоволено.
В обґрунтування касаційної скарги відповідач покликався, зокрема, на те, що існують підстави для залишення позовної заяви АТ «СБЕРБАНК» без розгляду відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Суд з цим аргументом погодився.

І. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Колегія суддів взяла до уваги, що 25.06.2019 позивачем подано та зареєстровано у суді першої інстанції позовну заяву у справі №640/11396/19, яка розглядається.
На наступний день, 26.06.2019, позивачем подано ще один позов у справі №640/11561/19 до цього самого відповідача з тим самим предметом та з однакових порівняно зі справою №640/11396/19 підстав.
Судовий збір за подання зазначених позовних заяв безпосередньо при зверненні до суду позивачем не сплачено.
Позивачем факт подачі двох однакових позовів до одного суду не заперечується.
Ухвалою суду від 04.07.2019 відкрито провадження у справі №640/11396/19 та призначено на 24.07.2019 підготовче засідання.
У справі №640/11561/19 ухвалою суду від 15.07.2019 позовну заяву залишено без руху у зв?язку з несплатою судового збору, а ухвалою від 04.09.2019 позовну заяву повернуто позивачеві у зв?язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Таким чином, станом на час вирішення питання про відкриття провадження у справі №640/11396/19, яка розглядається, в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувало дві справи АТ «Сбербанк» до Національного банку України з тим самим предметом та з однакових підстав.
Така ж ситуація зберігалась і після відкриття провадження у справі №640/11396/19, проведення підготовчого засідання, його закінчення та призначення справи до судового розгляду по суті.
Такі обставини справи та дії позивача під час звернення до суду свідчать про зловживання ним своїми процесуальними правами, метою яких була маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Незважаючи на такі обставини, суд першої інстанції не виконав передбаченого частиною 4 статті 45 КАС України обов?язку вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.
Зокрема, в порушення вимог пункту 6 частини першої статті 171 КАС України, суд першої інстанції не виконав обов?язку щодо з?ясування наявності підстав для повернення позовної заяви у справі, яка розглядається, наявність яких виключає можливість подальшого розгляду справи.
Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції також не постановив рішення про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 10 статті 240 КАС України.
Пояснення представника позивача про те, що подача двох аналогічних за змістом позовів зумовлена помилкою та неузгодженістю дій працівників банку колегія суддів визнала безпідставними, оскільки, будучи обізнаним з положеннями процесуального закону, позивач усвідомлював наслідки таких своїх дій, однак не вживав жодних заходів, спрямових на виправлення такої помилки та усунення перешкод у розгляді позову, як то відкликання помилково поданого позову, клопотання про його повернення чи залишення без розгляду.
Більш того, як при подачі першого позову у справі №640/11396/19, яка розглядається, так і при подачі другого позову у справі №640/11561/19, позивачем не було сплачено судовий збір.
Судовий збір за подачу позовної заяви, згідно даних наявної в матеріалах справи квитанції №27832119, сплачено позивачем в день подання другого позову №640/11561/19 - 26.06.2019 (на наступний день після подачі позовної заяви у справі №640/11396/19 та проведення автоматизованого розподілу справи) і в цей же день квитанцію долучено до матеріалів справи №640/11396/19.
Суд не взяв до уваги пояснення представника позивача про те, що в кінцевому результаті розглядався перший позов, і дійшов висновку, що подання двох однакових за змістом позовів породжує обґрунтовані сумніви у добросовісності позивача, за змістом статті 45 КАС України такі дії відповідають поняттю зловживання процесуальними правами, відтак дискредитує дії позивача в цілому - як щодо другого, так і щодо першого позову.
За наслідками касаційного розгляду суд скасував судові рішення і залишив позовну заяву без розгляду.

ІІ. МОТИВИ НЕЗГОДИ

Із рішенням більшості не погоджуюся.

1. Насамперед, вважаю, що подання позивачем двох позовів з різницею в один день саме по собі не свідчить про умисел на маніпуляцію з авторозподілом і, відповідно, зловживання процесуальними правами. 
Позивач пояснив це помилкою. Звісно, не найкраще пояснення, але так могло бути насправді. Тим більше, якщо взяти до уваги, що жодної користі від подання другого позову позивач не мав - справу розглядав склад суду, визначений за першою позовною заявою. Тобто той законний склад суду, який і мав би розглядати справу. Якщо позивач не отримав і не міг отримати незаконної вигоди від розгляду першого позову, то саме лише подання двох позовних заяв не свідчить про зловживання процесуальними правами. 
На мою думку, кваліфікація дій позивача як зловживання правами є неправильною.

2. Питання законності виникнення процесу перевірялося судом першої інстанції. Суд не залишив позовну заяву без розгляду, оскільки причини, які були приводом для цього, відпали: другу позовну заяву було повернуто.
Спір вирішено по суті. Справу переглядав суд апеляційної інстанції, склад якого сформовано відповідно до вимог законодавства. Гадаю, питання щодо законності відкриття провадження у справі судом першої інстанції (з підстав подання двох позовів) на стадії апеляції вже втратили свою актуальність.
Скасування рішення суду, законність його по суті не перевірялася, з мотивів зловживання процесуальними правами в суді першої інстанції, на мою думку, є невиправданим і суперечить принципу правової визначеності. 

3. Слід взяти до уваги, що у справі йдеться про штраф у розмірі майже 100 млн. грн. Це велика сума навіть для банку. Зважаючи на загальну правову вимогу пропорційності, суд має бути поміркований, коли застосовує санкцію у вигляді залишення позовної заяви без розгляду, фактично обмежуючи доступ до суду. Звісно, позивач може звернутися до суду повторно, але, враховуючи мотиви постанови суду, постануть питання щодо поважності пропуску строку звернення до суду, а отже і забезпечення доступу до суду. 

4. Суд констатував порушення норм процесуального права. Відповідно до ч. 2 ст. 351 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Однак суд не оцінив чи незаконне (за висновком суду) відкриття провадження привело до ухвалення незаконного рішення. Таким чином, формальне «переважило» сутнісне, а це не узгоджується з доктриною запобігання надмірному формалізму. 

Підсумовуючи, гадаю, що залишати позовну заяву без розгляду було не найкращим рішенням. Краще було вирішувати спір по суті. Тим більше, доводи касаційної скарги не обмежувалися порушенням норм процесуального права, а небезпідставно обґрунтовували незаконність судових рішень порушенням норм матеріального права.

Суддя                                                                                                     Кравчук В.М.