ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року	Львів	Справа № 380/1259/23 пров. № А/857/6944/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії : 
головуючого судді:                              Гуляка В.В. 
суддів:                                                  Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року (суддя - Гулик А.Г., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту - не зазначено), 
в адміністративній справі №380/1259/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, 
про визнання протиправними дій та стягнення коштів, 

                                                          встановив:  

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ НП у Львівській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо стягнення з позивача податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 11286,23 грн; 2) стягнути з відповідача на користь позивача утриманий з нього податок на доходи з фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 12226,75 грн.. 
Відповідач у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому висловив своє заперечення щодо задоволення позовних вимог, вважаючи такі безпідставними. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо відрахування з нарахованої ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки податку з доходів фізичних осіб у розмірі 11286, 23 грн.. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 утриманий податок з доходів фізичних осіб у розмірі 11286 грн  23 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог не відповідає вимогам законодавства, оскільки суд неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних поліцейськими, поширюються на правовідносини виплати поліцейським грошового забезпечення у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. У розглядуваній справі спірні правовідносини стосуються компенсаційних виплат згідно судового рішення. На переконання скаржника, виплата згідно рішення суду компенсації за невикористані відпустки не є різновидом грошового забезпечення та елементом структури грошового забезпечення. Відтак, компенсація за невикористані відпустки не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. Вважає апелянт, що судом першої інстанції не враховано, що Порядок №44 до виплати компенсації за невикористані відпустки не застосовується, оскільки зазначена виплата не пов`язана з виконанням позивачем обов`язків служби, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а відтак не підпадає під випадки виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які визначені цим Порядком. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 22.03.2023 скасувати в частині задоволених позовних вимог  і прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує про необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 у період з 1998 року по 06.11.2015 проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ МВС України у Львівській області, а з 07.11.2015 по 01.09.2021 у Головному управлінні Національної поліції у Львівській області. 
01.09.2021 наказом начальника ГУНП у Львівській області №340о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) (а.с. 10). 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 у справі №380/2063/22 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1  на час звільнення 01.09.2021 грошової компенсації за невикористані 141 день щорічної чергової та додаткової відпустки; визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1  на час звільнення 01.09.2021 грошової компенсації за невикористані 80 днів щорічної відпустки. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 221 дні чергової та додаткової оплачуваної відпусток, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2022 скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 у справі №380/2063/22 та прийнято нове рішення, яким визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 на 06.11.2015 грошової компенсації за невикористані 80 днів щорічної відпустки. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 80 днів щорічної відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на 06.11.2015. 
На виконання вказаного судового рішення позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані 80 днів щорічної відпустки у сумі 50474,54 грн, що підтверджується банківською випискою від 16.09.2022 (а.с. 16). 
Згідно з листом Головного управління Національній поліції у Львівській області від 20.09.2022 з нарахованої суми утримано податок з доходів фізичних осіб (18%) та військовий збір за ставкою 1,5%. Вказане підтверджується також платіжними дорученнями №11286 від 14.09.2022 на суму 11286,23 грн (податок з доходів фізичних осіб), №11287 від 14.09.2022 на суму 940,52грн (військовий збір) (а.с. 12). 
Не погоджуючись з відрахуванням з належної йому компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, позивач звернувся з цим позовом до суду. 

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VІІІ). 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.94 Закону №580-VІІІ, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. 
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260). 
Пунктом 3 розділу І Порядку №260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260, при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно. 
Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі - Порядок №44). 
Згідно з пунктами 2-5 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. 
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб". 
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. 
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. 
Таким чином, на суб`єкта владних повноважень - Головне управління Національної поліції у Львівській області, у якому позивач проходив службу та отримував грошове забезпечення, було покладено обов`язок вжити заходів з проведення з позивачем повного розрахунку за всіма видами забезпечення на день звільнення зі служби в поліції. Однак, відповідні заходи відповідачем щодо повного розрахунку з позивачем на час його звільнення зі служби в поліції вжито не було. 
Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. 
Таким чином, відповідачу належало при виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки компенсувати суму податку на доходи фізичних осіб, оскільки право на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки позивач набув під час проходження служби в поліції та повинен був її отримати при звільненні (01.09.2021), однак не отримав з вини Головного управління Національної поліції у Львівській області, обставини неправомірності виплати яких підтверджені постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2022 у справі №380/2063/22. 
Втрата ж позивачем статусу поліцейського на час виплати компенсації за невикористані дні відпустки не звільняє Головне управління Національної поліції у Львівській області від обов`язку компенсувати позивачу суму податку на доходи фізичних осіб, оскільки саме бездіяльність відповідача призвела до виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні відпустки вже після звільнення зі служби в поліції і як наслідок, після втрати статусу поліцейського. 
Вказане право зберігається  за позивачем і при виплаті компенсації за невикористані дні відпустки на виконання рішення суду, яким відновлено порушене право позивача на вказані виплати. 
Такий висновок суду збігається з висновком Верховного Суду, наведеного у постанові від 25.06.2020 у справі №825/761/17. 
Щодо посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду від 27.10.2022 у справі №1.380.2019.006549 щодо відсутності права на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, то така правова позиція не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки вказаний в постанові спір стосувався компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які підлягали виплаті на підставі рішення суду про поновлення на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними дії відповідача з утримання із суми, яка належала позивачу на виконання рішення суду, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, податку на доходи фізичних осіб без її компенсації. 
З метою відновлення порушеного права позивача окружний суд правильно вважав, що належним способом захисту порушеного права позивача буде стягнення з відповідача на користь позивача утриманого податку з доходів фізичних осіб. 
Колегія суддів апеляційного суду також враховує, рішення суду першої інстанції від 22.03.2023 в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому не є предметом перевірки апеляційною інстанцією. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області - залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року в адміністративній справі №380/1259/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій та стягнення коштів - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль