ПОСТАНОВА
Іменем України

03 серпня 2023 року   
Київ
справа №520/10348/19
адміністративне провадження №К/9901/19699/21
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
за участю секретаря судового засідання: Лупінос Я. В.
учасники судового процесу:
представник позивача - Кундіус І. В. (в режимі відеоконференції),
представник відповідача - Шапошник С. С. (в режимі відеоконференції),
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції як суд касаційної інстанції справу № 520/10348/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року (суддя Спірідонов М. О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року (головуючий суддя - Кононенко З. О., судді Макаренко Я. М., Калиновський В. А.),
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» (далі - позивач, ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДПС), у якому просило (з урахуванням клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 червня 2019 року: 
№00001861401 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 59126316,25 грн (з яких 47301053,00 грн - основний платіж, 11825263,25 грн - штрафні (фінансові) санкції);
№00001871401 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 44197361,25 грн (з яких 35357889,00 грн - основний платіж, 8839472,25 грн - штрафні (фінансові) санкції).
Обґрунтовуючи позов, позивач зазначав, що висновок контролюючого органу в акті перевірки про безтоварний зміст його господарських операцій з придбання товарів та послуг у ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АГРО ПРОЕКТ», ТОВ «ВЕСТ ПОСТАЧ», ТОВ «СІЗАМ ЦЕНТР», ТОВ «КАСТЛЕР КОНСАЛТ», ТОВ «СОФТФІЛ», ТОВ «ІПСОН», ТОВ «АРТ ВЕСТ ІНВЕСТ», ТОВ «МОНРАЛІЗ КОМПАНІ», ТОВ «СКОРПИОН ГРУП», ТОВ «АЙРОН ЕФЕЙР», ТОВ «ТИМБЕРЛІНГ», ТОВ «ДІЛАЙС КОРПОРЕЙТ», ТОВ «ФІЛІПЕНКО ГРУП», ТОВ «СТАРТФОРД», ТОВ «ХАЛБРЕЙН», ТОВ «ІОН ФІНАНС», ТОВ «АЛЬЯНС ПРОДУКТ 2017», ТОВ «ФОР-ПОСТАЧ», ТОВ «БАЛАНС УТФ», ТОВ «БУД ГРУП ТЕХНОЛОДЖИ», ТОВ «ПРОТ ТОРГ ГРУП», ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВЕСТ БІЛД», ТОВ «ГРАВІС ПРОМ КОНСАЛТ», ТОВ «ДЖІ ТІ АЙ - ЮКРЕЙН», ТОВ «ЛОККІ ГОЛДСТАР», ТОВ «ХРОМ КОНСАЛТ ЛТД», ТОВ «ПОЛЕСТАРС», ТОВ «ТФ ГЕБА», ПП «НЕКСТДЖЕН», ТОВ «МІРЛЕНТ КОМПАНІ», ТОВ «КАЛІПСО ХФ», ТОВ «ЧЕСТ КОМПАНІ», ТОВ «ЛАНКАСТЕРС», ТОВ «ЛІМІТЕД-ЕДІШН», ТОВ «СОФІ ФОРТ», ТОВ «ТІНЕР ОПТ», ТОВ «КЙЮ-КОНСАЛТ», ТОВ «РЕГАЙС», ТОВ «ІНПРОМ-ХАРКІВ», ТОВ «ЕКЛІПС ЛЮКС», ТОВ «НАУТИЛТРЕЙД», ТОВ «ЗІРКА ПІВНОЧІ», ТОВ «АЛЬЯНС ДИСТРИБЬЮТ», ТОВ «ЕЛАЙЗ ПРОМ», ТОВ «ТРАСКЕН», ТОВ «ТОРІАС», ТОВ «МОБІЛЛАК.НЕТ», ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «АВІОР», ТОВ «КОЛІБРІАС», ТОВ «ДОМАРТ», ТОВ «МЕТАЛ ЦЕНТР КИЇВ», ТОВ «ГРІНВЕЙ КОРПОРЕЙШИН», ТОВ «СПЕЦРЕМПІДРЯД», ТОВ «ВЕЛУМ КОНСАЛТ», ТОВ «ВІРЛЕН ФІНАНС», ТОВ «ВЕСТЕРО КОМПАНІ», ТОВ «ТОККАТА ТРЕЙД ЛТД», ТОВ «ГОЛД ТТП», ТОВ «ЛІДЕР-СТРОЙ МКС», ТОВ «КЛАЙДС КОМПАНІ», ТОВ «СЛАВМЯСО», ТОВ «АГРОДЕНІС СЕРВІС», ТОВ «АЙФОРДЖ», ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ ЕТАЛОН», ТОВ «ТОРАТОС», ТОВ «ФЕБІ КОНСТРАКШН», ТОВ «ЗЛАТОС КОМПАНІ», ТОВ «ФЛЕТ ЛАЙ», ТОВ «БАРДО ГРУП», ТОВ «ФЕСТУМ», ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ІНТЕКО», ТОВ «ІНКЛУД КОНСАЛТ», ТОВ «СЕЛЕНА ФІНАНС», ТОВ «КЕПІТАЛ ФАУНДЕЙШН», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФЛЕТ ЛАЙН», ТОВ «ФАРМКОНСАЛТ», ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС», ТОВ «ЛОФТБУД», ТОВ «ККЗХ», ТОВ «ПРОМ ГРАВІС», ТОВ «КОЛОС ДНІПРА», ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА ГРУПА «КАСТА», ТОВ «АСТЕРІЛ-2000», ТОВ «ПАРНАС ТПФ», ТОВ «ЖФ ГРІНВІЧ», ТОВ «КРОН ЖТФ», ТОВ «ПІНТА ТТП», ТОВ «ХСК РАКУРС», ТОВ «ПОТОК-К», ТОВ «АФ СЕГМЕНТ», ТОВ «ТАЙГЕР АЛЬЯНС», ТОВ «ІРБІС СК», ТОВ «ПАЛАДІУМ ЛТД», ТОВ «РЕДВІК КОНСАЛТ», ТОВ «АТЛАНТИС-ЛТД» (далі - контрагенти-постачальники) та реалізації позивачем товарів ТОВ «КАЛІПСО ХФ», ТОВ «СОФІ ФОРТ», ТОВ «СПЕЦТРАСТ», ТОВ «КФ СТИМУЛ», ТОВ «ЖФ ГРІНВІЧ», ТОВ «БАЛАНС УТФ», ТОВ «ЛОКІ СТИЛЬ», ТОВ «АФ СЕГМЕНТ», ТОВ «ХСК РАКУРС», ТОВ «ХСК СТЕНДПРО», ТОВ «ЕЛІФІЯ КФ», ТОВ «ТФ АПИС», ТОВ «ПОТОК-К», ТОВ «ПІНТА ТТП», ТОВ «ДЕЛЬТА АПФ» (далі - контрагенти-покупці) є безпідставним, оскільки такий висновок відповідача не відповідає дійсним обставинам, ґрунтується виключно на податковій інформації щодо контрагентів, а не аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мале місце. Така інформація не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи. Позивач стверджував, що господарські операції мали реальний характер, підтверджуються належним чином оформленими первинними та іншими документами бухгалтерського і податкового обліку, які мають усі обов`язкові для таких документів реквізити. Позивач вказав, що контрагенти на момент укладення договорів були належними учасниками цивільних та господарських правовідносин, зареєстровані як платники податку на додану вартість, а податкові накладні зареєстровані у встановленому законодавством порядку за першою подією, що є підставою для формування податкового кредиту. Також зазначив, що з деякими контрагентами-постачальниками Товариство розрахувалось шляхом безготівкового переведення коштів, а з деякими уклало договори відступлення права вимоги. Відповідно до таких договорів Товариство є боржником перед іншими юридичними особами, що свідчить про те, що кредиторська заборгованість перед безпосередніми контрагентами-постачальниками відсутня. Позивач посилається на індивідуальний характер відповідальності платника податків за податкове правопорушення та наголошує, що не повинен нести відповідальність за можливе порушення контрагентами податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності та/або можливу недостовірність відомостей щодо них в офіційних джерелах, тоді як контролюючий орган саме з таких підстав зробив висновок, що господарські операції не мали реального змісту.
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 13 грудня 2019 року позов ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» задовольнив частково: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 14 червня 2019 року № 00001861401 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на 59085016,25 грн (з яких 47268013,00 грн - основний платіж, 11817003,25 грн - штрафні (фінансові) санкції); № 00001871401. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС на користь ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» сплачений судовий збір в частині задоволених позовних вимог у сумі 16008,33 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 500000,00 грн.
Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 01 березня 2021 року (з урахуванням ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року про виправлення описки) скасував рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 червня 2019 року № 00001871401 в частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на 63641,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 15310,25 грн. Ухвалив в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Під час апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції протокольною ухвалою від 01 березня 2021 року задовольнив клопотання відповідача і допустив заміну сторони у справі в порядку статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України): з Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ 43143704) на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 43983495).
Вирішуючи спір між сторонами (в межах задоволених позовних вимог), суди попередніх інстанцій встановили такі обставини.
ГУ ДФС провело документальну планову перевірку ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» на підставі наказу № 577 про проведення документальної планової перевірки та наказу № 2583 від 05 квітня 2019 року, яким продовжено строк перевірки з 12 квітня 2019 року до 25 квітня 2019 року, з питання дотримання податкового законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, з урахуванням пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України), валютного та іншого законодавства - за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року. За результатами перевірки складено акт від 07 травня 2019 року № 1550/20-40-14-01-08/36226451 (далі - Акт перевірки).
Згідно з висновками, зробленими в Акті перевірки, встановлено порушення ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА», зокрема:
- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 ПК України з урахуванням статей 3, 4 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), пункту 3 розділу 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», внаслідок чого занижено податок на прибуток на 47301053,00 грн (у тому числі, за 4-й квартал 2016 року - 12627676,00 грн, за 2017 рік - 30785888,00 грн, за три квартали 2018 року - 3887488,00 грн);
- пункту 44.1 статті 44, абзацу «а» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 ПК, внаслідок чого занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) на 35357889,00 грн.
Порушення зазначених правових норм ГУ ДФС обґрунтувало тим, що первинні документи, які Товариство надало на підтвердження сум витрат та податкового кредиту, задекларованих за операціями з придбання товарів та послуг у контрагентів-постачальників (95 підприємств) та сум доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за операціями з контрагентами-покупцями (15 підприємств) не відповідають дійсності, оскільки зазначені господарські операції фактично не мали місця.
Висновок ГУ ДФС про нереальний характер господарських операцій позивача із зазначеними суб`єктами господарювання вмотивований посиланням на те, що фактичний зміст цих операцій полягає у формуванні активу за рахунок надходження товарів з джерела невідомого походження (або з такого, що не відповідає документально оформленому), з його легалізацією за рахунок використання документів сумнівних контрагентів, що фактично не могли здійснити і не здійснювали постачання.
Підставою для таких висновків в Акті перевірки стала податкова інформація щодо господарської діяльності цих контрагентів, зокрема:
- відсутність у цих контрагентів матеріально-технічних ресурсів (зокрема, власних чи орендованих складських приміщень, транспортних засобів), трудових ресурсів, які об`єктивно необхідні для здійснення господарської діяльності в цілому; 
- анульовані свідоцтва платника податку на додану вартість;
- невідповідність номенклатури придбаних товарів (послуг) в податкових накладних, за якими контрагент задекларував податковий кредит, найменуванню товарів (послуг) в податкових накладних, виписаних на адресу Товариства;
- керівником ТОВ «БАЛАНС УТФ», ТОВ «ТФ ГЕБА», ТОВ «СОФІ ФОРТ», ТОВ «ГОЛД ТТП», ТОВ «ПАРНАС ТПФ», ТОВ «КРОН ЖТФ», ТОВ «ПІНТА ТТП», ТОВ «ХСК РАКУРС», ТОВ «ПОТОК-К», ТОВ «АФ СЕГМЕНТ», ТОВ «ІРБІС СК», ТОВ «КАЛІПСО ХФ», ТОВ «ТХ СТАЕР», ТОВ «КФ СТИМУЛ», ТОВ «ДЕЛЬТА АПФ», ТОВ «ЖФ ГРІНВІЧ», ТОВ «ЛОКІ СТИЛЬ», ТОВ «ХСК СТЕНДПРО», ТОВ «ЕЛІФІЯ КФ», ТОВ «ТФ АПИС» після реєстрації податкових накладних став ОСОБА_1 , який є посадовою особою, засновником ще 149 суб`єктів господарювання по всій території України, що свідчить про те, що зазначені підприємства зареєстровані з метою надання вигоди іншим суб`єктам господарської діяльності, щодо формування податкового кредиту та витрат;
- згідно з протоколами допиту у процедурах досудового розслідування кримінальних проваджень засновники та директори ТОВ «ДІЛАЙС КОРПОРЕЙТ», ТОВ «СКОРПИОН ГРУП» заперечили свою участь у створенні та участі у господарсько-фінансовій діяльності вказаних товариств;
- згідно з поясненнями громадянки ОСОБА_2 остання засвідчила свою непричетність до здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «БУД ГРУП ТЕХНОЛОДЖИ»;
- згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2018 у кримінальній справі № 201/4522/18 засновника ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України.
Також, проаналізувавши надані до перевірки первинні документи, ГУ ДФС встановило:
- наявність дефектів в окремих первинних документах, виписаних на оформлення господарських операцій (у видаткових накладних та товарно-транспортних накладних відсутнє прізвище особи ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА», відповідальної за здійснення господарської операції; в окремих видаткових накладних складених між позивачем та ТОВ «БАЛАНС УТФ» відсутні прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції);
- договори і видаткові накладні, виписані від імені ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АГРО ПРОЕКТ», ТОВ «КАСТЛЕР КОНСАЛТ», ТОВ «СОФТФІЛ», ТОВ «ІПСОН», ТОВ «АРТ ВЕСТ НВЕСТ», ТОВ «MOHPAЛI3 КОМПАНІ», ТОВ «ІОН ФІНАНС», ТОВ «АЛЬЯНС ПРОДУКТ 2017», ТОВ «ГРАВІС ПРОМ КОНСАЛТ», ТОВ «ДЖІ ТІ АЙ - ЮКРЕЙН», ТОВ «ЛОККІ ГОЛДСТАР», ПП «НЕКСТДЖЕН», ТОВ «ІНПРОМ-ХAPKIB», ТОВ «АЛЬЯНС ДІСТРИБЬЮТ», ТОВ «ТОРІАС», ТОВ «КОЛІБРІАС», ТОВ «ГРІНВЕЙ КОРПОРЕЙШИН», ТОВ «ВЕЛУМ КОНСАЛТ», ТОВ «ВІРЛЕН ФІНАНС», ТОВ «ІНКЛУД КОНСАЛТ», підписані як директорами особами, які згідно з реєстраційними даними станом на момент здійснення операцій, таку посаду не обіймали, а стали керівниками цих підприємств значно пізніше;
- виконання послуг, які зазначені в актах потребують залучення кваліфікованих спеціалістів;
- у товарно-транспортних накладних, складених між позивачем та контрагентами-покупцями, зазначена однакова адреса пункту розвантаження, а саме: м. Харків, вул. Новожанівська, буд. 1;
- відсутність документів, які підтверджують походження товару, що був предметом постачання, внаслідок чого не дотримано вимоги частини другої статті 662 Цивільного кодексу України.
На підставі висновків Акта перевірки ГУ ДФС прийняло податкові повідомлення-рішення від 14 червня 2019 року, зокрема:
№ 00001861401 - про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 59126316,25 грн (з яких 47301053,00 грн - основний платіж, 11825263,25 грн - штрафні (фінансові) санкції);
№00001871401 - про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 44197361,25 грн (з яких 35357889,00 грн - основний платіж, 8839472,25 грн - штрафні (фінансові) санкції).
Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України, яка рішенням про результати розгляду скарги у задоволенні скарги відмовила у повному обсязі. Зазначене рішення позивач отримав 26 вересня 2019 року.
У частині задоволених позовних вимог судові рішення обґрунтовані таким:
- на час здійснення спірних господарських операцій контрагенти були зареєстрованими в установленому законом порядку та виступали правоздатними учасниками господарського обороту;
- отримані та реалізовані позивачем товари і послуги були використані у власній господарській діяльності, внаслідок чого у позивача відбулися зміни в майновому стані;
- кредиторська заборгованість відсутня (судами встановлено, що частково кредиторська заборгованість між позивачем та контрагентами-постачальниками погашена за рахунок грошових коштів позивача, які перераховані на розрахункові рахунки постачальників, що підтверджується банківськими виписками по рахунку, а частина кредиторської заборгованості погашена шляхом укладення між кредиторами позивача договорів відступлення права вимоги на користь інших юридичних осіб);
- податкова інформація, отримана з аналітичних баз даних ДФС стосовно контрагентів-постачальників та контрагентів-покупців, має виключно інформативний характер та сформована контролюючим органом без дослідження первинних документів;
- відсутність у контрагентів-постачальників об`єктивної можливості для виконання поставки товарів через брак персоналу та основних фондів не виключає можливості реального виконання господарської операції, враховуючи, що залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), а основні, зокрема транспортні, засоби можуть використовуватися на умовах оренди або лізингу;
- не придбання контрагентами-постачальниками товару, який в подальшому був реалізований позивачу, не є висновком жодного акта перевірки, податкового повідомлення-рішення, рішення суду, яке набрало законної сили, а відсутність у аналітичній базі даних ДФС відомостей про придбання контрагентами-постачальниками товару не є беззаперечним доводом нереальності господарської операції чи відсутності у контрагентів товару для продажу;
- встановлення недотримання з боку позивача вимоги частини другої статті 662 Цивільного кодексу України не є компетенцією відповідача. Такі питання повинні вирішуватися у площині господарсько-правових відносин між позивачем та кожним із контрагентів Товариства. Крім того, сертифікати якості - документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів чи реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам і не є первинними документами в розумінні Закону № 996-XIV, не містять відомостей про господарську операцію. Такі документи не містять відомостей про учасників та умови господарської операції та не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, які фіксують рух активів, відтак не можуть слугувати підтвердженням чи спростуванням реальності господарської операції;
- надані позивачем документи підписані уповноваженими особами як з боку постачальників, так і з боку ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА»: містяться прізвища, ім`я, по батькові осіб, їх посади, відповідно, доводи відповідача щодо наявності окремих дефектів у наданих первинних документах спростовані;
- протоколи допиту ОСОБА_3 від 04 листопада 2017 року, ОСОБА_4 від 22 серпня 2018 року, які заперечили свою участь у створенні та участі у господарсько-фінансовій діяльності ТОВ «ДІЛАЙС КОРПОРЕЙТ», ТОВ «СКОРПИОН ГРУП» та пояснення ОСОБА_2 від 27 листопада 2018 року, яка надала пояснення про непричетність до господарської діяльності ТОВ «БУД ГРУП ТЕХНОЛОДЖИ», без дослідження наявних первинних документів, в тому числі без проведення відповідних експертиз, за висновками Верховного Суду самі по собі не можуть бути необхідною та достатньою підставою для висновку про відсутність факту реальності господарських операцій з постачання товарів між контрагентами та далі по ланцюгу постачання. Крім того, відповідач не вказав в межах якого кримінального провадження здійснювався вказаний допит свідків, та чи є вирок по кримінальному провадженню щодо посадових осіб позивача, 
- доводи про те, що після реєстрації податкових накладних директором окремих контрагентів став ОСОБА_1 не підтверджуються жодним чином, а лише згадуються в Акті перевірки. Суди встановили, що під час здійснення господарських операцій з такими контрагентами, директорами на вказаних підприємствах були зовсім інші особи, а яким чином в подальшому відбувалася зміна керівників на вказаних підприємствах не має жодного значення для вирішення спору у цій справі;
- довід про відсутність документального підтвердження поставки товару від ТОВ «ТОККАТА ТРЕЙД ЛТД» спростовується товарно-транспортною накладною № Р514 від 29 вересня 2017 року, яка є належним та достатнім доказом підтвердження поставки товару;
- суди відхилили довід відповідача стосовно вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року у кримінальній справі № 201/4522/18, яким ОСОБА_5 , директора ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС», визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, за фактом створення фіктивного підприємства ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», з огляду на не встановлення у вироку обставин, які б стосувалися діяльності позивача. Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що цей вирок скасований ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2018 року у справі №201/4522/18 та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. За наслідками нового розгляду Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 16 квітня 2019 року кримінальне провадження відносно керівника ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» закрив. Також суд апеляційної інстанції врахував, що 11 січня 2021 року під час апеляційного перегляду представник позивача надав копії листів Офісу Генерального прокурора про відсутність будь-яких кримінальних проваджень стосовно таких контрагентів ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА»: ТОВ «КРОН ЖТФ», ТОВ «СЛАВМЯСО», ТОВ «ІОН ФІНАНС», ТОВ «СПЕЦТРАСТ», ТОВ «ІНКЛУД КОНСАЛТ», ТОВ «НАУТИЛТРЕЙД», ТОВ «ІРБІС СК», ТОВ «БУД ГРУП ТЕХНОЛОДЖИ», ТОВ «КФ СТИМУЛ», ТОВ «СКОРПІОН ГРУП», ТОВ «ККЗХ», ТОВ «ФОР-ПОСТАЧ», ТОВ «СТАРТФОРД», TOB «СІЗАМ ЦЕНТР», ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА ГРУПА «КАСТА», ТОВ «ЧЕСТ КОМПАНІ», ТОВ «ВЕСТ ПОСТАЧ», TOB «ХСК СТЕНДПРО», ТОВ «ТОККАТА ТРЕЙД ЛТД», ТОВ «ГРАВІС ПРОМ КОНСАЛТ», ТОВ «ІПСОН», ТОВ «АЛЬЯНС ПРОДУКТ 2017», ТОВ «СОФТФІЛ», ТОВ «ПОЛЕСТАРС», ТОВ «ЕКЛІПС ЛЮКС», ТОВ «ТИМБЕРЛІНГ», ТОВ «МОНРАЛІЗ КОМПАНІ», ТОВ «ІНПРОМ-ХАРКІВ», ТОВ «КЛАЙДС КОМПАНІ», ТОВ «ТФ АПИС», ТОВ «КАЛІПСО ХФ», ТОВ «АСТЕРІЛ-2000», ТОВ «ДЕЛЬТА АПФ», ТОВ «ДЕЛЬТА АПФ», ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АГРО ПРОЕКТ», ТОВ «АРТ ВЕСТ ІНВЕСТ», ТОВ «ФАРМКОНСАЛТ», ТОВ «ФЛЕТ ЛАЙ», ТОВ «АФ СЕГМЕНТ», ТОВ «ЖФ ГРІНВІЧ», ТОВ «ЛОККІ ГОЛДСТАР», ТОВ «ТФ ГЕБА», ТОВ «ПІНТА ТТП», ТОВ «ВЕЛУМ-КОНСАЛТ», ТОВ «ТОРАТОС», TOB «ТОРІАС», ТОВ «ПОТОК-К», ТОВ «ТАЙГЕР АЛЬЯНС», ТОВ «ДОМАРТ», ТОВ «БАРДО ГРУП», ТОВ «ДЖІ ТІ АЙ-ЮКРЕЙН», ТОВ «ГОЛД ТТП», ТОВ «КОЛОС ДНІПРА», ТОВ «АЙФОРДЖ», ТОВ «КАСТЛЕР КОНСАЛТ», ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС», ТОВ «ЛОФТБУД», ТОВ «ЕЛІФІЯ КФ», ТОВ «ХСК РАКУРС», ТОВ «НВП «АВІОР», ТОВ «СПЕЦРЕМШДРЯД», ТОВ «ФЕСТУМ», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ФЛЕТ ЛАЙН», ТОВ «ЛІДЕР- СТРОЙ МКС», ТОВ «СОФІ ФОРТ», ТОВ «ЗІРКА ПІВНОЧІ», ТОВ «ПРОМ ГРАВІС», ТОВ «ДІЛАЙС КОРПОРЕЙТ», ТОВ «ХАЛБРЕЙН», ТОВ «ВІРЛЕН ФІНАНС» (том 80 а. с. 104-187). З копії листа Офісу Генерального прокурора № 27/3-4215вих-20 від 18 вересня 2020 року вбачається, що відносно ТОВ «КОМПЛЕКТ СТАНДАРТ СЕРВІС» та його посадових осіб відсутні будь-які кримінальні провадження;
- обставина зазначення однакової адреси пункту розвантаження у товарно-транспортних накладних, складених із контрагентами-покупцями, не може бути доказом нереальності господарських операцій і стосується виключно питань господарської діяльності позивача та контрагентів-покупців. Відповідач не довів, що будівля, склад, приміщення за даною адресою не призначене для розвантаження товару, чи покупці не мали будь-якого права здійснювати поставку саме за цією адресою, або відсутність у покупців договірних відносин щодо користування даним приміщенням;
- обставини наявності кримінальних проваджень щодо контрагентів також не можуть свідчити про відсутність реального характеру господарських операцій, з огляду на те, що у кримінальних провадженнях не ухвалено вироки, а інформація, отримана в результаті оперативно-розшукових заходів, чи докази, отримані в процедурах досудового слідства, не є доказами, на підставі яких можуть бути встановлені факти порушення податкового законодавства в адміністративному судочинстві.
Отже, за висновками судів попередніх інстанцій Товариство спростувало належними та допустимими доказами викладені в Акті перевірки судження контролюючого органу про безтоварність операцій позивача з придбання та реалізації товарів та послуг у зазначених контрагентів. Таких висновків суди дійшли на підставі оцінки наданих позивачем господарських договорів, первинних документів, що були складені на господарські операції, вчинені у межах цих договорів, та на підставі яких (як зазначили суди) Товариство сформувало дані бухгалтерського та податкового обліку.
Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у Харківській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить судові рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
У касаційній скарзі (з урахуванням уточнення підстави касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій) ГУ ДПС зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм підпунктів 14.1.11, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, частин першої, другої статті 9 Закону № 996-XIV, внаслідок не врахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм, викладених у подібних правовідносинах у постановах від 28 травня 2020 року у справі № 826/15364/17, від 05 січня 2021 року у справі № 810/1476/16, від 31 березня 2020 року у справі № 824/434/15-а, від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17443/15, від 10 квітня 2020 року у справі № 816/4409/15, від 18 березня 2020 року у справі № 826/8114/15, від 16 січня 2018 року у справі № 2а-7075/12/2670 (провадження № К/9901/1478/18). Також, на переконання ГУ ДПС, суди знехтували положеннями статей 44 і 85 ПК України, висновок щодо застосування яких міститься у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі №160/8441/18, - про неможливість обґрунтування правомірності формування податкового кредиту за допомогою первинних документів, які не були надані до перевірки. 
Також ГУ ДПС вважає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, адже судові рішення не містять правової оцінки доводам контролюючого органу, а надана ними оцінка не обумовлена сукупністю виявлених під час перевірки обставин щодо кожного окремого контрагента. Крім того, на переконання ГУ ДПС, на такий товар, як Електродвигуни і Датчик-реле тиску, з огляду на його специфічність, обов`язково має бути сертифікат відповідності або паспорти якості. ГУ ДПС вважає, що суди безпідставно зробили висновок про те, що деякі помилки в оформленні первинних документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки поза увагою судів залишився факт того, що помилки містять більшість наданих до перевірки документів та мають системний характер.
Відповідно до доводів, викладених у касаційній скарзі, Верховний Суд ухвалою від 06 серпня 2021 року відкрив касаційне провадження у справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» у відзиві на касаційну скаргу просить закрити касаційне провадження у справі № 520/10348/19, посилаючись на неподібність правовідносин у цій справі, а також у справах, на висновки в постановах Верховного Суду в яких посилається ГУ ДПС. Одночасно Товариство, в разі незадоволення його клопотання про закриття касаційного провадження, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ГУ ДПС, доводячи, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини у справі та правильно застосували норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
У судових засіданнях, які відбулися 20 липня 2023 року і 03 серпня 2023 року представники відповідача підтримали доводи і вимоги касаційної скарги з підстав, викладених у ній. Просили касаційну скаргу задовольнити. Зазначали, що висновки контролюючого органу ґрунтуються саме на сукупності виявлених обставин, що, на їх переконання, залишилося поза увагою судів попередніх інстанцій. Зазначали, що до перевірки були надані документи, які містили ті недоліки, про які зазначено в Акті перевірки.
Представник позивача проти доводів і вимог касаційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні. Зазначав, що здійснена судами оцінка встановленим обставинам і наданим на їх підтвердження доказів відповідає вимогам КАС України, а також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19. Звертав увагу, що до суду надано копії усіх документів, які надавалися і до перевірки.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, надані у судових засіданнях, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також доводи відзиву на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оскільки касаційне провадження відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України з метою перевірки доводів ГУ ДПС, пов`язаних із нереальністю господарських операцій позивача з його контрагентами-постачальниками і контрагентами-покупцями, касаційний перегляд судових рішень здійснюється в межах задоволених позовних вимог про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 14 червня 2019 року:
№ 00001861401 в частині збільшення податкового зобов`язання (основний платіж) з податку на прибуток на 47268013,00 грн (штрафна санкція за цим порушенням складає 11817003,25 грн з розрахунку 25 % від суми заниженого податкового зобов`язання);
№ 00001871401 в частині збільшення податкового зобов`язання (основний платіж) з податку на додану вартість на 35294248,00 грн (штрафна санкція за цим порушенням складає 8823562,00 грн з розрахунку 25 % від суми заниженого податкового зобов`язання);
Водночас колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 червня 2019 року № 00001871401 в частині визначення податкового зобов`язання (основний платіж) з податку на додану вартість на 63641,00 грн, зазначив, що в межах цього порушення штрафна санкція становить 15310,25 грн, яка залишається в силі. Однак, 25% від 63641,00 грн складає 15910,25 грн, а судове рішення не містить мотивів (розрахунку), які б обґрунтовували розбіжність в сумі 600 грн.
Перевіряючи правильність застосування судами норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права в межах задоволених позовних вимог, колегія суддів виходить з такого.
Вимоги для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - так само). Згідно з абзацом першим пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон №996-XIV.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити перелік яких наведений у частині другій зазначеної статті.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК).
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена, крім того, податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та податкового кредиту, врахованих платником при визначенні податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 КАС щодо достовірності доказів.
Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону №996-XIV, так само характеризує і податковий облік.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
Такі висновки зроблені Верховним Судом у ряді постанов, до прикладу (але не виключно) в постановах від 24 січня 2018 року у справі №2а-19379/11/2670, від 28 жовтня 2019 року у справі №280/5058/18, від 26 лютого 2020 року у справі №826/1308/18, від 06 травня 2020 року у справі №640/4687/19.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Спірне у цій справі питання, в межах вирішення якого відкрито касаційне провадження, пов`язане із необхідністю дослідження господарських операцій ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» з 95-ма контрагентами-постачальниками і 15-ма контрагентами-покупцями на предмет їх реальності в тому числі і з огляду на позицію контролюючого органу про наявність певних недоліків оформлення первинних та інших документів, які надавалися до перевірки.
Проаналізувавши зміст судових рішень, колегія суддів вважає, що вони не відповідають вимогам статті 242 КАС України, оскільки у судових рішеннях лише наведено опис документів, які надані позивачем до матеріалів справи. Зміст кожної окремої операції позивача з кожним окремим контрагентом не знайшов свого відображення у судових рішеннях. Здійснивши опис наданих документів виключно шляхом зазначення їх реквізитів, суди в подальшому надали узагальнену правову оцінку доводам контролюючого органу, які, однак, з огляду на Акт перевірки, наводилися у розрізі кожного контрагента у сукупності як наявною податковою інформацією, так і за наслідками оцінки наданих до перевірки документів. 
Більш того, у рішенні суду першої інстанції відсутнє відображення первинних документів, на підставі яких позивач формував дані бухгалтерського і податкового обліку за наслідками господарських операцій з контрагентами-постачальниками ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АГРО ПРОЕКТ», ТОВ «РЕДВІК КОНСАЛТ», ТОВ «АТЛАНТИС-ЛТД», контрагентами-покупцями ТОВ «СПЕЦТРАСТ», ТОВ «КФ СТИМУЛ». Суд апеляційної інстанції не відобразив відповідних документів щодо контрагентів-постачальників ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ АГРО ПРОЕКТ», ТОВ «КЛАЙДС КОМПАНІ», ТОВ «РЕДВІК КОНСАЛТ», ТОВ «АТЛАНТИС-ЛТД», контрагентами-покупцями ТОВ «СПЕЦТРАСТ», ТОВ «КФ СТИМУЛ».
Варто зазначити, що Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2021 року у справі №320/6147/19 висловив позицію про те, що при розгляді справ, пов`язаних з бухгалтерським і податковим обліком платників податків, в обов`язковому порядку має бути здійснений аналіз первинних та інших документів і такий аналіз має бути відображений у судових рішеннях. Зазначення у судових рішеннях загальних посилань, що матеріалами справи підтверджується той чи інший довід учасника справи без посилання на конкретний первинний документ, який суд визнає доказом, який підтверджує відповідний довід, не може вважатися належним обґрунтуванням судового рішення в розумінні статті 242 КАС України.
Як вже зазначалося, висновки Верховного Суду у справах, пов`язаних з питанням дослідження реальності господарських операцій є сформованими і усталеними. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, які саме документи мають силу первинних, а які обставини можуть свідчити про нереальність господарських операцій. Верховний Суд у своїх постановах послідовно дотримується позиції про обов`язок судів надавати оцінку обставинам та доказам, наданим на їх підтвердження, у сукупності.
Суди попередніх інстанцій визнали спростованими доводи ГУ ДПС про наявність недоліків в оформлених первинних документах, виходячи з того, що такі не знайшли свого підтвердження - надані до матеріалів справи документи містять усі необхідні реквізити та підписані уповноваженими на те особами станом на час вчинення господарських операцій.
Однак, колегія суддів встановила, що під час судового розгляду поставало питання належності і допустимості як доказів документів, які надав позивач до суду.
Так, ГУ ДПС у додаткових поясненнях, поданих суду першої інстанції 26 листопада 2019 року (т. 77 а.с.166-167), зазначало, що під час перевірки надавалися документи, які містили ті недоліки, про які вказано в Акті перевірки, на підтвердження чого надало копії деяких документів.
Так, ГУ ДПС надало копію договору поставки №230604 від 23 червня 2017 року, укладеного між ТОВ «АРТ ВЕСТ ІНВЕСТ» (Постачальник) і ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» (Покупець), а також копію видаткової накладної №80 від 23 червня 2017 року (т. 77 а. с. 170-172). Зазначені документи від імені Постачальника підписані Директором Чиженок А. О. Від імені Покупця у договорі зазначено про його підписання ОСОБА_6 , однак, підпису цієї особи на цьому примірнику копії договору немає. Видаткова накладна № 80 підписана, однак, не розшифровано прізвище, ім`я, по батькові особи, яка її підписала, не зазначено посади.
Варто зазначити, що саме до цих документів щодо цього постачальника контролюючий орган висловлював зауваження як в Акті перевірки, так і під час усього судового розгляду справи. ГУ ДПС зазначало, що згідно з реєстраційними відомостями, наявними в інформаційних базах ДФС України, на час підписання документів керівником, головним бухгалтером та особою, що має право підпису був ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 призначений директором, головним бухгалтером та особою, що має право підпису лише з 10 липня 2017 року, тобто має факт підписання документів сторонньою особою, а з боку Покупця ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» - невстановленою особою, оскільки у видаткових накладних не розшифровано прізвище, ім`я, по батькові особи, яка отримала ТМЦ.
Водночас позивач зі свого боку надав до суду копію договору поставки №230604 від 23 червня 2017 року, укладеного між ТОВ «АРТ ВЕСТ ІНВЕСТ» (Постачальник) і ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» (Покупець), а також копію видаткової накладної №80 від 23 червня 2017 року, які за своїм оформленням відрізняються від тих, що надало ГУ ДПС (т. 38 а. с. 197-199). Так, згідно з наданими позивачем документами, вони від імені Постачальника підписані директором Лемешко М. І., а від імені Покупця - директором ОСОБА_6 . Обидва документи містять підписи осіб, їх прізвища, ім`я, по батькові, а також посади. 
Також ГУ ДПС надало копії видаткових накладних, виписаних ТОВ «БАЛАНС УТФ» №3343 від 24 жовтня 2016 року, №3344 від 24 жовтня 2016 року, №3350 від 24 жовтня 2016 року, №3369 від 25 жовтня 2016 року, №3370 від 25 жовтня 2016 року, №3371 від 26 жовтня 2016 року, №3374 від 27 жовтня 2016 року, №3375 від 27 жовтня 2016 року, №3376 від 27 жовтня 2016 року, №3378 від 28 жовтня 2016 року, №3242 від 31 жовтня 2016 року, №3243 від 31 жовтня 2016 року, №3383 від 31 жовтня 2016 року, №3366 від 25 жовтня 2016 року, №3367 від 24 жовтня 2016 року, №3326 від 20 жовтня 2016 року, №3334 від 20 жовтня 2016 року, №3339 від 20 жовтня 2016 року, №3337 від 20 жовтня 2016 року, №3338 від 20 жовтня 2016 року, №3332 від 21 жовтня 2016 року, №3335 від 21 жовтня 2016 року, №3336 від 21 жовтня 2016 року, №3345 від 24 жовтня 2016 року, №3346 від 24 жовтня 2016 року, №3347 від 24 жовтня 2016 року, №3348 від 24 жовтня 2016 року, №3333 від 24 жовтня 2016 року (т. 77 а. с. 174-203). Зазначені копії документів містять копії підписів від імені Постачальника і Покупця, однак, не містять прізвища, ім`я, по батькові осіб, які їх підписали, не зазначені посади. 
До цих документів щодо цього постачальника контролюючий орган висловлював зауваження як в Акті перевірки, так і під час усього судового розгляду справи. ГУ ДПС зазначало, що у цих видаткових накладних не розшифровано прізвище, ім`я, по батькові особи, що передала ТМЦ, послуги, що не дає змогу таку ідентифікувати. Решта видаткових накладних та актів підписано з боку Постачальника ТОВ «БАЛАНС УТФ» в особі Зайцева О. О., а з боку Покупця ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» - невстановленою особою, оскільки у видаткових накладних не розшифровано прізвище, ім`я, по батькові особи, що отримала ТМЦ.
Водночас позивач зі свого боку надав до суду копії видаткових накладних, виписаних від імені ТОВ «БАЛАНС УТФ» №3343 від 24 жовтня 2016 року (т. 49 а.с.249-250), №3344 від 24 жовтня 2016 року (т. 49 а.с.248), №3350 від 24 жовтня 2016 року (т. 49 а.с.247), №3369 від 25 жовтня 2016 року (т. 47 а.с.242), №3370 від 25 жовтня 2016 року (т. 47 а.с.228), №3371 від 26 жовтня 2016 року (т. 47 а.с.223), №3374 від 27 жовтня 2016 року (т. 47 а.с.219), №3375 від 27 жовтня 2016 року (т. 47 а.с.214), №3376 від 27 жовтня 2016 року (т. 47 а.с.210), №3378 від 28 жовтня 2016 року (т. 49 а.с.245), №3242 від 31 жовтня 2016 року (т. 47 а.с.199), №3243 від 31 жовтня 2016 року (т. 48 а.с.120), №3383 від 31 жовтня 2016 року (т. 47 а.с.203), №3366 від 25 жовтня 2016 року (т. 49 а.с.243), №3326 від 20 жовтня 2016 року (т. 51 а.с.14), №3334 від 20 жовтня 2016 року (т. 51 а.с.16), №3339 від 20 жовтня 2016 року (т. 48 а.с.5), №3337 від 20 жовтня 2016 року (т. 48 а.с.9), №3338 від 20 жовтня 2016 року (т. 48 а.с.7), №3332 від 21 жовтня 2016 року (т. 48 а.с.74), №3335 від 21 жовтня 2016 року (т. 48 а.с.19), №3336 від 21 жовтня 2016 року (т. 48 а.с.25), №3345 від 24 жовтня 2016 року (т. 51 а.с.11), №3346 від 24 жовтня 2016 року (т. 51 а.с.10), №3347 від 24 жовтня 2016 року (т. 51 а.с.9), №3348 від 24 жовтня 2016 року (т. 51 а.с.8), №3333 від 24 жовтня 2016 року (т. 48 а.с.69). Згідно з наданими позивачем копіями цих документів, їх підписано з боку постачальника директором ОСОБА_9 (написано від руки), а з боку покупця - директором Котенко Л.В. (надруковано).
Отже, у цій справі виникла ситуація, що надані позивачем до суду документи не містять тих недоліків, про які зазначив контролюючий орган в Акті перевірки. Водночас ГУ ДПС доводило, що під час перевірки надавалися копії документів з такими ж реквізитами, що і у справі, але вони містили недоліки, оцінивши які у сукупності з іншими встановленими обставинами, стали підставою для висновку про нереальність господарських операцій.
Судові рішення не містять правової оцінки таким розбіжностям між наданими позивачем і ГУ ДПС документами. Суди лише зазначили, що наданими позивачем документами спростовано усі доводи контролюючого органу, пов`язані із оформленням первинних документів. Однак, враховуючи наявні в матеріалах справи документи, виникає питання, які саме з них були предметом дослідження під час перевірки: ті які містили недоліки, чи ті, що таких не містили.
Водночас відповідь на це питання має істотне значення для правильного вирішення справи, адже за правилами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За приписами частин першої, другої статті 77 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення судових рішень) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Верховний Суд, аналізуючи зазначені норми КАС України, неодноразово наголошував на тому, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути визначені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Надання сторонами різних за змістом або оформленням документів об`єктивно зумовлює визнання одних із них неналежними та/або недопустимими. Відповідний висновок, на переконання колегії суддів, може бути зроблений в тому числі і за наслідками проведення експертизи, призначеної в порядку статті 102 КАС України, правом на призначення якої суди не скористалися.
Крім того, судові рішення не містять з`ясування обставин, на підставі чого здійснювалися операції з надання послуг контрагентами-постачальниками позивачеві, які в подальшому надавалися іншим підприємствам. 
Так, наприклад, в матеріалах справи наявний Акт № 24 від 14 листопада 2016 року (т. 30 а. с. 33), виданий на підставі договору №011176 від 01 листопада 2016 року (якого в матеріалах справи немає). Згідно з цим Актом замовником є ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА», а виконавцем - ТОВ «ІРБІС СК», виконавець виконав монтаж систем протипожежного захисту. Водночас згідно з Актом №3420 від 14 листопада 2016 року (т. 30 а. с. 34) ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» як виконавець виконав для ТОВ «ПОЖКОМПЛЕКС ПЛЮС» (замовник) на підставі основного договору і замовлення покупця №3657 від 14 листопада 2016 року (яких в матеріалах справи немає) монтаж систем протипожежного захисту. 
Аналогічна ситуація має місце і згідно з наданими Актами № 22 від 14 листопада 2016 року (т. 30 а. с. 36-37), № 21 від 14 листопада 2016 року (т. 30 а. с. 39-40), № 20 від 14 листопада 2016 року (т. 30 а. с. 42-43). Принагідно варто зауважити, що акти складені в один день на підставі одного й того ж замовлення покупця і на однаковий вид робіт, що залишилося поза увагою і з`ясування судів попередніх інстанцій.
Також в матеріалах справи є Акт надання послуг № 39 від 30 листопада 2016 року, відповідно до якого замовником є позивач, а виконавцем ТОВ «ХСК РАКУРС». Останній надав позивачеві послуги з юридичного супроводу (т. 36 а. с. 182). В Акті зазначено, що послуги надавалися на підставі договору №011191 від 01 листопада 2016 року (якого в матеріалах справи немає). Суди не з`ясували, в чому саме полягали ці послуги, а акт не містить відповідної інформації.
Згідно з Актом №18 від 12 грудня 2016 року замовником є позивач, а виконавцем ТОВ «ХСК РАКУРС». Останній надав позивачеві послуги з ремонту насосного агрегату ЕЦВ 6-10-185 (т. 36 а. с. 183). В Акті зазначено, що послуги надавалися на підставі договору №011190 від 01 листопада 2016 року (якого в матеріалах справи немає). Також позивач виписав Видаткову накладну №3170 від 13 грудня 2016 року (т. 36 а. с. 184), відповідно до якої ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» надає послуги з ремонту насосного агрегату ЕЦВ 6-10-185 іншому підприємству - Приватній агрофірмі «ПОДОЛЯКА» на підставі замовлення покупця №3783 від 02 грудня 2016 року (якого в матеріалах справи немає). Суди не з`ясували, кому належить насосний агрегат ЕЦВ 6-10-185, хто кому і на підставі чого здійснював його ремонт, чи є підстави вважати ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА» посередником, Приватну агрофірму «ПОДОЛЯКА» - фактичним замовником, а ТОВ «ХСК РАКУРС» - фактичним виконавцем.
Аналогічна ситуація має місце з Актом надання послуг №23 від 30 листопада 2016 року (т. 36 а. с. 185-186, послуги зі встановлення систем відеонагляду та охоронної сигналізації, які в подальшому 01 грудня 2016 року позивач продає ТОВ «СУЧАСНІ ТЕХНІЧНІ РІШЕННЯ І ТЕХНОЛОГІЇ»), Актом надання послуг № 9 від 23 листопада 2016 року (т. 36 а. с. 189-190, послуги з виготовлення комплектів деталей для реконструкції пальникових пристроїв, які в подальшому 24 листопада 2016 року позивач продає ПрАТ «Харківське Котлобудівельне Підприємство «КОТЛОЕНЕРГОПРОЕКТ»), Актом надання послуг № 8 від 23 листопада 2016 року (т. 36 а. с. 192-193, послуги з виготовлення комплекту деталей відсічного клапану Ду 1000, які в подальшому 24 листопада 2016 року позивач продає ПрАТ «Харківське Котлобудівельне Підприємство «КОТЛОЕНЕРГОПРОЕКТ»), Актом надання послуг № 18 від 12 грудня 2016 року (т. 36 а. с. 195-196, послуги зі встановлення систем відеонагляду, які цього ж дня позивач надає ТОВ «СУЧАСНІ ТЕХНІЧНІ РІШЕННЯ ІТЕХНОЛОГІЇ»). Принагідно варто зауважити, що згідно з Актом перевірки контролюючий орган зазначав, що послуги, які документально оформлені в актах, наданих ТОВ «КОМПАНІ «ПЛАЗМА», потребують залучення значної кількості кваліфікованих трудових ресурсів.
Згідно з матеріалами справи, аналогічні питання залишилися не з`ясованими і щодо постачальника ТОВ «ПАРНАС ТПФ». Також щодо постачальника ТОВ «ПІНТА ТТП» суди, зазначивши реквізити наданих документів, у судових рішеннях не зазначили, в чому саме полягали надані позивачеві послуги (т. 61 а. с. 234-242 - поточний ремонт укосів в приміщеннях №5,101 (ОК), 101 (ЕТО) 303, 304, 305, 202 і сходовий марш вул. Миро; роботи з переробки портландцементу з шлаком; технічне консультування з частини підбору твердосплавного інструменту та консультування з питань комерційної діяльності й керування; завантаження і переміщення; налагоджування технічних характеристик габаритних рамок), що дає підстави для висновку, що таке питання суди також не з`ясовували.
Крім того, матеріали справи місять Акт надання послуг № 47 від 26 січня 2017 року, згідно з яким ТОВ «СПЕЦРЕМПІДРЯД» надало позивачеві послуги зі встановлення електроградіентного рибозахисного приладу ЕГРЗ-М. В Акті зазначено, що його видано на підставі договору №050116 від 05 січня 2017 року. Однак, згідно з копією цього договору (т. 68 а. с. 62-64), його укладено щодо поставки товару, а не надання послуг.
Наявні в матеріалах справи і два договори з однаковими реквізитами: № 010549 від 01 травня 2017 року, які укладені між позивачем і ТОВ «СОФІ ФОРТ» (т. 16 а. с. 146-147), а також між позивачем і ТОВ «ЛОФТБУД» (т. 71 а. с. 134-136). 
Варто зауважити, що посилаючись на наявність договорів, укладених між позивачем з окремими контрагентами, суди не звернули уваги, що такі в матеріалах справи відсутні, їх копії не долучили.
Досліджуючи господарські операції позивача з контрагентами-покупцями, суди зазначили про наявність відповідних договорів, однак, не зазначили аркуш матеріалів справи, на якому такий договір міститься. Водночас суд касаційної інстанції наявність у справі таких договорів не встановив. Суди навели опис документів, але не здійснили їх дослідження. Не звернули увагу й на те, що деякі контрагенти з покупців також були і серед постачальників (ТОВ «КАЛІПСО ХФ», ТОВ «СОФІ ФОРТ», ТОВ «ЖФ ГРІНВІЧ», ТОВ «БАЛАНС УТФ», ТОВ «АФ СЕГМЕНТ», ТОВ «ХСК РАКУРС», ТОВ «ПОТОК-К», ТОВ «ПІНТА ТТП»). Суди не з`ясували, чи не мали місце випадки, коли однаковий товар і придбавався у таких контрагентів як постачальників, а в подальшому продавався їм як покупцям. Якщо такі випадки були, то яка була ділова мета цих операцій.
Колегія суддів повторно звертає увагу, що суди зазначили, що висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на наявній податковій інформації, що не відповідає змісту Акта перевірки. Висновки контролюючого органу викладені щонайменше на 250 сторінках у розрізі кожного контрагента і такі висновки ґрунтуються в тому числі на дослідженні і оцінці наданих до перевірки копій первинних документів.
Однак, не з`ясувавши першочергового питання, які ж саме документи надавалися до перевірки у контексті їхнього оформлення в умовах, коли контролюючий орган доводить надання інших документів (з недоліками), суди попередніх інстанцій фактично не вирішили й наступні за черговістю вирішення питання, зокрема, у чому полягав зміст господарських операцій у розрізі кожного окремого контрагента, чи справді актив отриманий саме від указаного в первинних документах кожного окремого контрагента і чи відповідає зміст господарської операції видам діяльності її учасників. Для цього треба було в судовому порядку встановити:
- за яких обставин і в який спосіб були налагоджені господарські зв`язки між платником податків та його задекларованим контрагентом, хто персонально брав у цьому участь. Необхідно встановити фактичний альтернативний рух активу в порівнянні із задекларованим;
- перевірити технічну можливість виконання господарської операції з урахуванням фактичних господарських ресурсів постачальника (наявність виробничих потужностей, персоналу тощо) та фактичного змісту операції (чи необхідні спеціальні навички персоналу для її вчинення, чи потрібні для цього власні або залучені засоби, час та спеціальна обстановка тощо);
- перевірити наявність розумних економічних причин, оскільки за відсутності ділової мети у платника податків такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, яка об`єктивно спрямовується на одержання прибутку, а відтак наслідки господарських операцій, вчинених без ділової мети, не підлягають відображенню в податковому обліку. 
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 804/20741/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 815/371/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 804/1752/17, від 17 березня 2021 року у справі № 808/2737/13-а.
Колегія суддів зазначає, що надання судами попередніх інстанцій оцінки лише окремому доводу контролюючого органу в умовах, коли безпосередньо господарські операції між позивачем та його контрагентами-постачальниками і контрагентами-покупцями не досліджувалися, не може бути обґрунтованою підставою для визнання реальними господарських операцій з усіма 110-ма контрагентами позивача.
Як вже зазначалося, за змістом частини четвертої статті 9 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів. 
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи, закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Однак, під час касаційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що суди допустили поверхневий підхід до вирішення спору, який виник між сторонами у цій справі. Суди повинні були не лише навести перелік документів, які складалися між позивачем і його контрагентами, але і з`ясувати, які саме документи (в контексті їх оформлення) були надані до перевірки. З огляду на кількість контрагентів, судам слід було ретельно перевірити кожну господарську операцію, яка не визнається контролюючим органом, у сукупності як з наданими на їх підтвердженнями доказами від позивача, так і наданими на їх спростування доводами і доказами контролюючого органу, тим самим здійснивши перевірку встановлених контролюючим органом обставин і висновків у розрізі кожного окремого контрагента і операції, яка між ними відбувалася.
Відповідно, Верховний Суд не може визнати законними і обґрунтованими рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, оскільки не встановлення дійсного предмета доказування та/або ненадання правової оцінки обставинам справи, що входять до предмета доказування, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, не вжиття належних та достатніх заходів для встановлення фактичних обставин справи, шляхом виявлення та витребування доказів, зокрема, з власної ініціативи.
Зазначені порушення судами норм процесуального права унеможливлюють перевірку доводів заявника касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Внаслідок не повного встановлення судами попередніх інстанцій обставин у цій справі, суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити відповідність висновків судів попередніх інстанцій висновкам Верховного Суду з питання застосування норм права, викладеним у приведених скаржником постановах, тобто реалізувати мету, з якою касаційне провадження було відкрито. Зазначене унеможливлює й вирішення клопотання позивача про закриття касаційного провадження. 
Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Частиною четвертою зазначеної статті встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Ураховуючи те, що порушення норм процесуального права допустили обидві судові інстанції, судові рішення у цій справі підлягають скасуванню в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 14 червня 2019 року: № 00001861401 в частині збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 59085016,25 грн (з яких 47268013,00 грн - основний платіж, 11817003,25 грн - штрафні (фінансові) санкції); № 00001871401 в частині збільшення грошових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 44117810,00 грн (з яких 35294248,00 грн - основний платіж, 8823562,00 грн - штрафні (фінансові) санкції), а справа - направленню на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції. 
Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з урахуванням предмета доказування у цій справі, з перевіркою їх належними та допустимими доказами, надати належну правову оцінку кожному доказу окремо та у їх сукупності. Також слід вирішити питання наявності розбіжності у сумі 600 грн, про яку зазначено на початку мотивувальної частини цієї постанови. Судове рішення, з урахуванням встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову. 
Суд касаційної інстанції повторно звертає увагу, що судові рішення у цій справі переглядалися виключно в межах задоволених позовних вимог, оскільки в іншій частині судові рішення позивачем не оскаржувалися, а відповідач не висловлював заперечень в цій частині ані в апеляційній, ані у касаційній скаргах.
Оскільки справа направляється на новий розгляд в частині позовних вимог, відповідно до частини шостої статті 139 КАС України суд касаційної інстанції не змінює розподіл судових витрат між сторонами. Питання розподілу судових витрат залежить від кінцевого рішення, яким буде остаточно вирішено позовні вимоги, а отже, має бути здійснений за наслідками нового розгляду у судовому рішенні по суті спору або, у випадках передбачених статтями 143 і 252 КАС України, шляхом ухвалення додаткового судового рішення. З огляду на викладене, судові рішення в частині розподілу судових витрат також підлягають скасуванню.
Керуючись статтями 341, 344, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі № 520/10348/19 скасувати в частині задоволених позовних вимог, а також в частині здійсненого розподілу судових витрат.
Справу № 520/10348/19 в цій частині позовних вимог направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі № 520/10348/19 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 07 серпня 2023 року.
Судді	М.М. Гімон І.А. Васильєва   В.П. Юрченко