Справа № 464/1682/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 33/811/988/23                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       26 липня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Піта Ярослава Ігоровича на постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 28 червня 2023 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 , 
захисника правопорушника - адвоката Піта Я.І. 

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 536,80 гривень судового збору.
       Згідно постанови судді,  ОСОБА_1  15 березня 2023 року о 00 год. 45 хв., по вул.Бузкова,2 у м.Львові керував транспортним засобом марки «MAN TGX 18.540» н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом «Schmitz S01» н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп”яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення мови, обстановка, яка не відповідає дійсності) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху. 
       В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_1 - адвокат Піта Я.І. покликається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що працівниками поліції було грубо порушено права особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, так як останні не надали належного часу на прибуття адвоката. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, не вручено направлення на проходження медичного огляду у медичному закладі, крім цього, апелянт зазначає, що у направленні, яке міститься в матеріалах справи не вказано медичний заклад, до якого воно видано. Акцентує увагу на те, що у направленні вказано що ОСОБА_1 було доставлено у заклад охорони здоров`я працівниками патрульної поліції, однак, такий факт спростовується відеозаписами, наданими поліцією, відтак, вважає, що таке направлення не є належним доказом у справі. 
       Просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі. 
       Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та виступ його захисника – адвоката Піта Я.І. про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
                Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
       Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
       Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
       Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.
       Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.
       Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладення стягнення на ОСОБА_1 , суддя першої інстанції допустила неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі, не дала їм належної оцінки.
       Так, положеннями статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
       Отже, згідно встановленої законом процедури, ініціювання проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння допускається у разі зупинки транспортного засобу і встановлення фактичного керування ним водієм саме працівниками патрульної поліції, із фіксацією відповідних дій з допомогою спеціальних технічних засобів відеозапису.
       Разом з тим, у ході судового розгляду встановлено, що працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 під час керування ним транспортним засобом, та в матеріалах справи відсутні дані, що вони взагалі були присутні при русі транспортного засобу.
       Так, долученим до матеріалів справи відеозаписом підтверджується, що працівники патрульної поліції прибули на місце знаходження автомобіля та пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , у той момент коли, транспортний засіб був припаркований. 
       Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що за встановленого факту не проведення патрульними поліцейськими зупинки транспортного засобу – законність та обґрунтованості подальших вимог працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння не підтверджена.
       При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, про те, що ОСОБА_1 при пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, не було належно роз`яснено і забезпечено право на допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його права на правовий захист і ставить під сумнів висновок суду про доведеність вини правопорушника. Роз`яснення поліцейського про його право на правову допомогу, однак, реальне його незабезпечення, не усуває вищевказане істотне порушення на захист особи при складанні протоколу. Це порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу.
       Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо, перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
       При цьому, притягаючи ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції не звернув належної уваги на порушення працівником поліції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, відповідно ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
       Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
       Разом з тим, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1  у такому  немає даних про вручення  останньому копії протоколу про правопорушення чи його відмову від його отримання або направлення поштою, що є процесуальною перешкодою для притягнення  особи до відповідальності. 
При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення ААД №362104 від 15 березня 2023 року складеному стосовно ОСОБА_1 , взагалі відсутній підпис у такому, або зазначення про те, що останній від підпису відмовився. 
       З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що працівниками поліції, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були допущені порушення вимог КУпАП та підзаконних нормативно-правових актів, які ставлять під сумнів законність складеного протоколу про адміністративне правопорушення Серії ААД №362104 та можливість прийняття цього протоколу до уваги як належного та допустимого доказу. 
       Окрім того, відповідно до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.1  ст. 130 КУпАП працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
       Однак, всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, ОСОБА_3 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми, а саме, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.
       Відтак, враховуючи вищенаведене, на думку апеляційного суду, при винесенні постанови, суддя місцевого суду не надала оцінки та аналізу наявним у справі доказам, не з`ясувала  усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшла помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1    складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
       Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
       Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
       Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
        Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
       З огляду на те, що в матеріалах справи не міститься жодного належного й допустимого доказу на підтвердження, поза розумним сумнівом, вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, всі сумніви щодо доведеності вини останнього тлумачаться на його користь.
       Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
       З врахуванням наведених обставин, апеляційний суд суд приходить до висновку, що постанову судді Сихівського районного суду м.Львова слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Піта Я.І. – задоволити,  а постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 28 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати.
       Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1  - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
       Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя       Галапац І.І.