Постанова
іменем України 
24 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 464/3138/20
провадження № 51-675 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника (в режимі відеоконференції)                      ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12020140070001018 від 12 червня 2020 року за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Азербайджану, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років (покарання відбув, судимість не погашена),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 листопада 2022 року.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12 липня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Згідно з вироком ОСОБА_7 було визнано винуватим у тому, що він 12 червня 2020 року приблизно о 13:00, перебуваючи на території кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться на АДРЕСА_2, з метою заволодіння майном, підійшов до потерпілого ОСОБА_8 та наніс йому удар кулаком руки в область обличчя, з правої сторони, чим спричинив потерпілому фізичний біль, від чого останній впав на землю.
В подальшому, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, під час того, як потерпілий ОСОБА_8 лежав на землі, із задньої правої кишені штанів, повторно, відкрито викрав майно потерпілого, а саме гаманець марки «Desisan» із защіпкою чорного кольору, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 10 000 грн, які належали потерпілому, та вибігаючи із території кафе, вийняв із гаманця вказані грошові кошти, а гаманець залишив на території кафе. Після цього, ОСОБА_7 разом із викраденими грошовими коштами з місця скоєння злочину втік, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму                          10 000 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 листопада 2022 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни. 
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить постановлені стосовно ОСОБА_7 рішення судів попередніх інстанцій скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому вказує, що матеріали кримінального провадження не містять доказів які б доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на, що суди попередніх інстанцій, в порушення положень ст. 2, ч. 2 ст. 17, ст. 94, ч. 3 ст. 370 КПК України не звернули уваги та не надали належної оцінки.
На обґрунтування своїх доводів щодо відсутності доказової бази захисник вказує, що: 
- приймаючи до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 , суди попередніх інстанцій не врахували того факту, що останній є зацікавленою особою, оскільки між ним та ОСОБА_7 дійсно виник конфлікт в ході якого обвинувачений, захищаючись, наніс потерпілому удар, а потерпілий, в свою чергу, з метою помсти заявив про викрадення у нього грошових коштів;
- свідок ОСОБА_9 , надаючи показання щодо обставин вчинення злочину зазначала, що бачила, як обвинувачений стояв біля потерпілого та наносив останньому удар, проте не підтвердила факт того, що ОСОБА_8 лежав на землі, а  ОСОБА_7 виймав у потерпілого гаманець;
- показання свідка ОСОБА_9 містять значні розбіжності з показаннями потерпілого ОСОБА_8 , що було проігноровано судами попередніх інстанцій;
- показання потерпілого  ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 щодо обставин вчинення злочину повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які пояснювали, що між обвинуваченим та потерпілим дійсно був конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 наніс один удар ОСОБА_8 , однак гаманця з коштами у останнього не виймав, а вибіг із території кафе, щоб не загострювати конфлікт;
- показання свідка ОСОБА_12 жодним чином не доводять те, що ОСОБА_7 викрав у потерпілого кошти;
- з переглянутого судом відеозапису з місця події не вбачається, що ОСОБА_7 виймає з начебто викраденого гаманця гроші та викидає його біля виходу;
- за час перебування на території кафе, а саме 1 хв 9 с, ОСОБА_7 не зміг би встигнути вчинити усі інкриміновані йому дії, спрямовані на вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;
- в матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що на гаманці потерпілого були наявні відбитки пальців обвинуваченого, що, на переконання сторони захисту, свідчить про невинуватість останнього;
- факт викрадення гаманця у потерпілого повною мірою спростовується показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та переглянутим судом відеозаписом з камери спостереження.
Крім того, захисник зазначає, що місцевим судом було взято до уваги показання свідка сторони обвинувачення ОСОБА_9 , які було отримано в поряду ст. 225 КПК України, при цьому такий допит було проведено без участі сторони захисту, внаслідок чого захисником було подано клопотання про безпосередній допит свідка, яке суд задовольнив, однак ОСОБА_9 допитана так і не була, оскільки у судові засідання не з`являлась, незважаючи на застосування до неї приводу. Разом з тим захисник ОСОБА_6 зауважує, що аналогічне клопотання було заявлено і в суді апеляційної інстанції, проте суд всупереч процесуальним нормам, відмовив у його задоволенні, чим допустив істотне порушення вимог КПК України.
Разом з тим захисник зауважує, що всупереч положень п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю його винуватості не було закрито, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, захисник вказує, що суд апеляційної інстанції належним чином не розглянув апеляційні скарги сторони захисту та, залишаючи вирок місцевого суду без зміни, належним чином своїх висновків не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційних скарг, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку та загальним формулюванням про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника, просила рішення судів попередніх інстанцій залишити без зміни, а подану касаційну скаргу без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій з підстав неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
З урахуванням зазначеного, Верховний Суд під час розгляду кримінального провадження позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам, перевіряти правильність такої оцінки та виходить лише з тих фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. 
З огляду на вищенаведене, доводи касаційної скарги захисника про те, що судами попередніх інстанцій: 
- належним чином не було враховано показання свідка ОСОБА_9 , яка вказувала, що обвинувачений наніс потерпілому удар, при цьому не підтвердила факт того, що ОСОБА_8 від удару впав, а ОСОБА_7 взяв у нього гаманець з грошима;
- залишено поза увагою той факт, що показання свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;
- проігноровано те, що потерпілий є зацікавленою особою, оскільки між ним і обвинуваченим дійсно виник конфлікт та останній, захищаючись наніс потерпілому удар, за що потерпілий з метою помсти заявив про викрадення у нього грошових коштів;
- не враховано, що за час перебування на території кафе (1 хвилина 09 секунд), ОСОБА_7 не зміг би встигнути вчинити усі інкриміновані йому дії;
- було надано неправильну оцінку відеозапису з місця події;
- не враховано, що на гаманці потерпілого відсутні відбитки пальців обвинуваченого, що свідчить про його невинуватість;
- залишено поза увагою те, що факт викрадення гаманця у потерпілого повною мірою спростовується показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та переглянутим судом відеозаписом з камери спостереження.
- надано неправильну оцінку показанням свідка ОСОБА_12 в частині того, що останній позичав потерпілому грошові кошти у сумі 9000 грн, оскільки вони не підтверджують вину ОСОБА_7 у викрадені цих коштів,
не можуть бути предметом касаційного розгляду, оскільки вони, на думку сторони захисту, свідчать про неповноту судового розгляду і зводяться виключно до надання захисником власної оцінки наявним в матеріалах кримінального провадження доказам та встановленим в ході судових розглядів фактичним обставинам вчинення злочину, а тому не підлягають перевірці у касаційному порядку.
У своїй касаційній скарзі захисник посилається на незаконність вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду, вважає, що такі рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПКУкраїни суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Відповідно до матеріалів провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, до таких висновків місцевий суд дійшов на підставі показань:
- потерпілого  ОСОБА_8 , який вказував, що давно знайомий з обвинуваченим ОСОБА_7 та підтримував з ним дружні стосунки. 12 червня 2020 року близько 12:30, він знаходився в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», яке орендував, при цьому у нього при собі були грошові кошти в сумі 10 000 грн., оскільки він мав намір придбати продукти для кафе, з яких 9 000 грн він позичив у свого товариша ОСОБА_13 . Грошові кошти він зберігав у своєму гаманці, чорного кольору, який зачиняється на защіпку. Близько 13:00 цього ж дня, він знаходився в одній із альтанок кафе куди зайшов обвинувачений з особою, яку він раніше не знав. Через деякий час за ними зайшов ще один чоловік, проте він залишився неподалік від входу. До альтанки, в якій сидів потерпілий підійшов ОСОБА_7 , присів за стіл, а його товариш попросив ОСОБА_9 заварити чай і пішов у напрямку кухні. Коли ОСОБА_7 став сідати за стіл поруч з ним, він взяв свій гаманець із грошовими коштами та заховав в задню праву кишеню своїх штанів. Під час розмови у потерпілого із ОСОБА_7 виник спір з приводу того, чи буде потерпілий платити за те, що відкрив кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», на що потерпілий відповів обвинуваченому, щоб той покинув територію кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки він йому нічого не буде платити. В цей час ОСОБА_7 встав та підійшов ближче до потерпілого, який свою чергу також привстав із лавки, оскільки не знав чого очікувати від нього. Тоді обвинувачений стоячи поруч із потерпілим, безпідставно вдарив його кулаком своєї руки в обличчя. Від удару потерпілий впав на землю на коліно, а обвинувачений в цей момент вирвав із його задньої кишені штанів гаманець із грішми та вибіг за територію кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2». Потерпілий піднявся із землі, побіг наздоганяти обвинуваченого, а по дорозі в приміщенні кухні взяв сокиру. Коли він вийшов на вулицю за територію кафе, на землі побачив свій гаманець у відкритому вигляді без грошей. Наздогнати обвинуваченого він не зміг, тому звернувся до правоохоронних органів;
- свідка ОСОБА_9 , яка була допитана на досудовому слідстві слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України, відповідно до яких вона зазначила, що спільно проживає із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_8 . ЇЇ чоловік ОСОБА_8 взяв в оренду приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», що по АДРЕСА_2, а вона йому допомагала в кафе. 12 червня 2020 року, близько 12:30 вона разом з потерпілим прийшли в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», для того, щоб підготуватися до відкриття, у потерпілого при собі для придбання продуктів були грошові кошти, які він зберігав у своєму гаманці, чорного кольору, який зачиняється за защіпку. Їй відомо, що її чоловік позичав грошові кошти в свого товариша по імені ОСОБА_13 . Близько 13:00 цього ж дня, вона знаходилася в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» на кухні. Потерпілий знаходився в одній із альтанок, куди вона принесла чай. Через декілька хвилин на територію приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зайшло двоє осіб, серед яких був обвинувачений, інший їй не знайомий. Підійшовши до альтанки, невідома особа попросила, щоб вона ( ОСОБА_9 ) заварила їм чай. Після чого невідома особа направилася в туалет, який знаходився біля кухні, а ОСОБА_7 підійшов до столу, за яким сидів потерпілий. Коли вона ( ОСОБА_9 ) через деякий час вийшла з приміщення кухні на територію кафе, то побачила, як обвинувачений ОСОБА_7 стоїть поруч із її чоловіком, та наносить йому удар. Після чого, побачивши даний конфлікт, вона вигукнула, що зараз візьме сковорідку та підбіжить до них. В подальшому вона побачила як по території кафе від альтанок вибігає обвинувачений, слідом за ним біг потерпілий. Однак, наздогнати ОСОБА_7 він не зміг. Через нетривалий час потерпілий повернувся назад в кафе, в руках тримав гаманець без грошей, який знайшов на землі. Обурившись крадіжкою грошей, її чоловік сів за кермо свого автомобіля та проїхався по Сихівському масиві м. Львова з метою знайти обвинуваченого, однак, так і не знайшов його. Також додала, що коли потерпілий вибігав із території кафе в слід за ОСОБА_7 , то особа, з яким прийшов обвинувачений виходила із туалету та не могла бачити обставин конфлікту та заволодіння гаманцем;
- свідка ОСОБА_12 , відповідно до яких, він позичав потерпілому ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 9000 грн і ця позика мала місце перед подіями грабежу. На даний час кошти ОСОБА_8 йому не повернув. Ствердив, що прибував в приміщення відділу поліції, де давав показання, підписував протокол.
Заслухавши вказаних осіб, місцевий суд дійшов висновку, що їх показання є достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.
Разом з тим суд першої інстанції не встановив суттєвих розбіжностей між поясненнями вказаних свідків та потерпілого. При цьому, відповідно до вироку, судом, з огляду на показання свідка ОСОБА_9 , які були отримані в порядку ст. 225 КПК України, не було встановлено того, що вона давала пояснення про те, що не підтверджує факту, що потерпілий лежав на землі, а обвинувачений виймав у нього гаманець. 
Крім того, місцевий суд також надав оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , який не визнавав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, і розцінив їх як усталений спосіб захисту. 
Разом з тим суд першої інстанції не взяв до уваги і показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та зазначив, що як показання свідка ОСОБА_10 , котрий не був очевидцем самої події та знаходився за межами території кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», так і показання свідка ОСОБА_11  є непереконливими, неправдивими та такими, що суперечать іншим зібраними доказам. 
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що: 
- ці свідки лише характеризують обвинуваченого виключно з позитивної сторони, намагаються в такий спосіб пом`якшити покарання ОСОБА_7 ;
- свідок ОСОБА_11 , допитаний в режимі відеоконференції, повідомив, що бачив як обвинувачений вдарив потерпілого, при цьому зазначив, що в день інциденту він разом із потерпілим ОСОБА_8 сиділи в кафе, коли туди зайшов обвинувачений ОСОБА_7 разом із свідком ОСОБА_10 . Проте, такі показання суд першої інстанції не взяв до уваги у зв`язку з тим, що вони суперечать дослідженому у судовому зсіданні суду першої інстанції відеозапису. Також місцевий суд зауважив, що не відповідають дійсності і показання свідка ОСОБА_11 про те, що у потерпілого ніколи не було грошей, а кафе орендував він, оскільки в матеріалах справи наявний договір оренди нежитлового приміщення №10 за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_8 і ТзОВ "Сапфір".
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків  ОСОБА_11 і ОСОБА_10 спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_9 . При цьому зауважив, що у суду відсутні причини не довіряти показанням вказаних осіб або вважати їх такими, що не відповідають дійсності. 
Також суд першої інстанції дослідив й інші зібрані докази, а саме:
- протокол огляду предметів від 24 червня 2020 року, з додатком DVD диском, на якому зафіксовано телефонне повідомлення на лінію 102, здійснене потерпілим ОСОБА_8 12 червня 2020 року, в ході якого він повідомляє про викрадення у нього гаманця із грошовими коштами у сумі 10000 гривень, при цьому називає осіб які вчинили даний злочин;
 - протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12 червня 2020 року;
 - протокол огляду місця події від 12 червня 2020 року з фототаблицею; 
 - заяву ОСОБА_8 від 12 червня 2020 року; 
 - протокол огляду предметів від 16 червня 2020 року з фото таблицею; 
 - постанову про визнання речовим доказом від 16 червня 2020 року; 
 - розписку потерпілого про отримання на зберігання гаманця від 16 червня 2020 року;
 - постанову про визнання речовим доказом від 24 червня 2020 року;
 - протокол огляду предметів від 15 червня 2020 року, а саме DVD диску із відеозаписом з місця події, на якому зафіксовано, що 12 червня 2020 року о 12:54:45 до кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» під`їжджає автомобіль марки «Ауді» темного кольору, водій якого виходить із автомобіля та прямує в сторону АЗС Укрнафта. В подальшому о 12:56:48 із АЗС «Укрнафта» виходять троє осіб, серед яких обвинувачений ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які прямують до кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2». Обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 йдуть попереду стрімкою ходою, а свідок ОСОБА_11 сповільненою ходою, розмовляючи по телефону. Далі о 12:57:03 обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 заходять на територію кафе, свідок ОСОБА_11 - зайшов на територію кафе о 12:57:13. В подальшому о 12:57:38 обвинувачений ОСОБА_7 підходить до альтанки, в якій сидить потерпілий, знімає куртку, вішає таку на вішак та присідає за столик. Далі о12:58:28 обвинувачений ОСОБА_7 одягнений у футболку оранжевого кольору та темні штани, вибігає із території кафе, перебігає дорогу і біжить в сторону вул. Хоткевича. Водночас о 12:58:43 із території кафе виходить потерпілий, зупиняється, спостерігає, як обвинувачений ОСОБА_7 перебігає дорогу. Після чого о 12:59:12 потерпілий прямує до свого транспортного засобу та їде в сторону куди побіг ОСОБА_7 . Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виходять із кафе о 12:59:26; 
- заяву потерпілого ОСОБА_8 від 16 червня 2020 року, згідно якої потерпілий добровільно надає для огляду слідчому гаманець чорного кольору, в якому знаходилися грошові кошти;
- протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 із додатком цифровим носієм DVD диском, згідно якого потерпілий добровільно відтворив, як обвинувачений ОСОБА_7 , 12 червня 2020 року, приблизно о 13:00, на території кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться на АДРЕСА_2, підійшов до потерпілого, наніс йому удар кулаком руки в область його обличчя, з правої сторони, чим спричинив потерпілому фізичний біль, від чого останній впав на землю. Показав, як в подальшому обвинувачений ОСОБА_7 із його задньої правої кишені штанів відкрито викрав гаманець потерпілого марки «Desisan» із защіпкою, чорного кольору, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 10 000 гривень та вибігаючи з території кафе, вийняв із гаманця грошові кошти в сумі 10 000 гривень, які належали потерпілому, а гаманець залишив на території кафе і з місця скоєння кримінального правопорушення втік; 
- протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 
- заяви свідка ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_8 , якими вони повідомляють про тиск на них з приводу зміни ними показань, що стали підставою для звернення до суду із клопотанням про їх допит в порядку ст. 225 КПК України;
- ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2020 року, про допит свідка ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_8 в порядку ст. 225 КПК України та журналами судового засідання від 19 червня 2020 року з додатками DVD дисками,
та інші докази, досліджені судом.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд дійшов висновку про те, що вони у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК та ухвалення обвинувального вироку щодо нього. 
При цьому, постановляючи рішення, суд першої інстанції з посиланням на вказані докази обґрунтував свої висновки щодо спроможності версії сторони обвинувачення, викладеної в обвинувальному акті, та спростування версій сторони захисту стосовно недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Колегією суддів не встановлено істотних порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів.
Таким чином, у вироку в повній відповідності до вимог ст. 370, ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи вирок місцевого суду, належним чином оцінив показання потерпілого, свідка ОСОБА_9 , документи та інші докази, які визнав послідовними та такими, що узгоджуються між собою, та мотивовано спростував доводи сторони захисту про відсутність достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
При цьому судом апеляційної інстанції також було надано оцінку показанням свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та наведено мотиви про те, чому до пояснень вказаних осіб суд першої інстанції поставився критично. 
Водночас відповідно до ухвали, суд апеляційної інстанції, встановив, що показання свідка ОСОБА_9 були отримані відповідно до положень ст. 225 КПК України, у зв`язку з тим, що на останню чинився тиск щодо відмови нею від дачі показань. 
Разом з тим суд апеляційної інстанції зауважив, що, оскільки на момент допиту вказаного свідка, в рамках даного кримінального провадження жодній особі не було повідомлено про підозру, то відповідно до положень ч. 1 ст. 225 КПК України допит було проведено за відсутності сторони захисту. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевим судом було вжито всіх можливих заходів для забезпечення явки ОСОБА_9 в судове засідання для її безпосереднього допиту, зокрема судом двічі було застосовано привід ухвалами від 27 травня 2021 року та від 18 червня 2021 року, однак їх виконання виявилось неможливим, у зв`язку з відсутністю свідка за місцем проживання.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки, як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, потерпілий зазначив, що свідок ОСОБА_9 на момент апеляційного розгляду перебувала за кордоном та не могла повернутись у зв`язку з введеним на території України воєнним станом, що позбавило суд можливості провести її допит у судовому засіданні. З огляду на зазначене відсутні підстави для висновку про те, що судом апеляційної інстанції було допущено порушення положень ст. 404 КПК України.
За таких обставин, а також з урахуванням того, що показання свідка ОСОБА_9 , надані в порядку ст. 225 КПК України, були предметом перевірки в судах попередніх інстанцій, які належним чином їх оцінили та поклали в основу своїх рішень, колегія суддів не вбачає будь-яких порушень вимог процесуального закону під час проведення допиту вказаного свідка та дослідження і оцінки її показань. 
Ураховуючи вказане, доводи касаційної скарги сторони захисту про те, що судами попередніх інстанцій було покладено в основу своїх рішень показання свідка ОСОБА_9 , які було отримано з порушенням вимог КПК України, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, а тому касаційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає. 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів про викрадення грошових коштів потерпілого ОСОБА_8 у розмірі 10 000 грн, а висновки судів у цій частині спростовуються показаннями засудженого та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , то Верховний Суд вважає їх необґрунтованими.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів,                    з-поміж іншого, є показання.
Як убачається з оскаржуваних судових рішень, до такого висновку суди попередніх інстанцій дійшли, в тому числі, з огляду на показання потерпілого, яким надано оцінку у сукупності з іншими доказами. 
Водночас колегія суддів зауважує, що судами попередніх інстанцій, з урахуванням сукупності всіх доказів, які наявні в матеріалах кримінального провадження, було наведено обґрунтування про те, чому при постановленні судових рішень було враховано показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 щодо обставин вчинення злочину та не враховано показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і обвинуваченого  ОСОБА_7 стосовно непричетності останнього до викрадення коштів потерпілого. Так, місцевий суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, за результатами допиту вказаних осіб, дійшов висновку, що позиція обвинуваченого, який не визнавав свою вину, є формою реалізації права на захист, а показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є непереконливими, неправдивими та суперечать іншим доказам, наявним в матеріалах справи (показанням потерпілого, свідка ОСОБА_9 , а також зібраним і перевіреним судом письмовим доказам та переглянутим у судовому засіданні відеозаписом).
За таких обставин касаційна скарга захисника в цій частині задоволенню не підлягає. 
Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, з огляду на обсяг висунутого обвинувачення, досліджені судами докази та встановлені фактичні обставини є правильною, а посилання сторони захисту на необхідність закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої у п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, на переконання Суду, є надуманими, необґрунтованими, у зв`язку з чим касаційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.
Твердження сторони захисту про те, що судовий розгляд було проведено упередженим судом не спростовують законність судових рішень, оскільки в своїй касаційній скарзі захисник не наводить жодних обґрунтувань на підтвердження таких доводів.
Верховний Суд також не погоджується з доводами касаційної скарги захисника про допущення судом апеляційної інстанції істотних порушень вимог КПК України. 
Так, на переконання колегії суддів, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду в порядку апеляційної процедури, дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах сторони захисту доводам, ретельно їх перевірив та обґрунтовано залишив без задоволення, належним чином мотивувавши своє рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів, про що захисник та обвинувачений вказували у своїх апеляційних скаргах, апеляційний суд не встановив.
За таких обставин істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що, на переконання сторони захисту, виразилось у залишенні апеляційним судом поза увагою допущених судом першої інстанції порушень та у ненаданні відповіді на доводи апеляційних скарг, в ході касаційного розгляду не встановлено.
Ураховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції в цілому відповідає вимогам статей 370, 404, 419 КПК України.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам попередніх інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані рішення, не встановлено, то касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, авирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції суду - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду міста Львова від 12 липня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                  ОСОБА_3