КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №754/13809/20                                                                                         Головуючий у І інстанції - Таран Н.Г.
апеляційне провадження №22-ц/824/3758/2023                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
11 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, - 
 
установив:
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №578. 
Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року шлюб розірвано. 
На момент звернення до суду із даним позовом, у провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходилася також справа №754/12768/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в розмірі від заробітку батька на утримання дитини. 
Зазначає, що дитина постійно проживає з матір`ю. 
На час звернення до суду із позовом позивачка перебувала у відпустці по догляду за другою молодшою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трьох річного віку. 
Позивачка у порядку ст. 185 СК України на розвиток доньки понесла додаткові наступні витрати, а саме: За навчання у приватному закладі ЗСО І-ІІ ступенів «Лінгвістична гімназія в розмірі 41800 грн. за 2017 р., 46200 грн. за 2018 р., 55120 за 2019 р., 63800 грн. за 2020 р. 
За навчання згідно договору про надання послуг з організації і проведенню програми «Майстерня Успіху» в розмірі 6090 грн.
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд, стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово за фактично понесені витрати на дитину в розмірі 199374,95 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 24000 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року, відмовлено у задоволенні вищезазначеного позову.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що додаткові витрати, понесені скаржником, зумовлені особливими обставинами, зокрема, навчанням дитини у спеціалізованому закладі освіти, розвитком особливих навичко здібностей, а також купівлею спеціального обладнання та програмного забезпечення для навчання.
Ці витрати є документально підтвердженими, визначеними в твердій грошовій формі та є фактично понесеними скаржником.
Вважає, що відмова ОСОБА_2 від участі у додаткових витратах на утримання власної доньки, суперечить чинному законодавству України та не відповідає принципу забезпечення «найкращих інтересів дитини».
Вважає також, що судом ухвалено рішення на основі недостовірних доказів, тобто на підставі яких неможливо встановити дійсні обставини справи.
Відповідач зазначав, що всього за період з травня 2017 року по травень 2020 року ним було сплачено 3301000 грн., що зумовлено усними домовленостями сторін, які оговорювалися  ще до розірвання шлюбу, в травні 2017 року.
Перераховані кошти пов`язані з компенсацією розлучення.
З долучених відповідачем квитанцій зрозуміло, що вони ніяким чином не відносяться до платежів, що пов`язані з утриманням доньки, оскільки в графі «призначення платежу» не вказано слова «Аліменти» чи «На утримання дитини, ПІБ».
На думку апелянта, грошові кошти у розмірі 3301000 грн., перераховані відповідачем на рахунок скаржника, не пов`язані із виконанням батьківського обов`язку щодо утримання власної дитини, а тому ніяким чином не стосуються виплати компенсації по сплаті аліментів на майбутнє.
Просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.    
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що доведенню у даній справі підлягає наявність у дитини здібностей, талантів, хронічної хвороби чи каліцтва, що є особливими обставинами і є підставою для стягнення з іншого із батьків додаткових витрат.
Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини.
Зазначає, що навчання у платних навчальних закладах для здобуття освіти не відносить до тих особливих обставин, як передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
Звертає увагу на те, що згідно з контрактом на навчання №177/20 від 01 вересня 2020 року за 2020-2021 навчальний рік, підписаний між директором Приватного закладу ЗСО 1-3 ступенів «Лінгвістична гімназія» Дашковською В.П. та позивачкою, плата за навчання ОСОБА_5 становить 63800 грн. за навчальний рік.
Відповідно до Розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 16 грудня 2019 року №743 «Про закріплення територій обслуговування за закладами загальної середньої освіти Деснянського району міста Києва у 2020-2021 навчальному році» наданням послуг загальної середньої освіти дітям, які зареєстровані зокрема за адресою: АДРЕСА_1 (де зареєстрована ОСОБА_5 ), займається комунальний заклад ЗСО 1-3 ступенів №300 Деснянського району м. Києва.
Зауважує, що приватний заклад ЗСО 1-3 ступенів «Лінгвістична гімназія» не відноситься до комунальних закладів ЗСО, які в обов`язковому надають послуги загальної середньої освіти дітям, які зареєстровані в Деснянському районі м. Києва.
Таким чином, при підписанні контракту на навчання №177/20 від 01 вересня 2020 року за 2020-2021 навчальний рік позивач виходила не з неможливості забезпечити ОСОБА_5 надання послуг загальної середньої освіти за місцем реєстрації дитини, а виключно з власних бажань та місце навчання ОСОБА_5 у 2020-2021 начальному році обиралось Позивачкою на власний розсуд.
Доказів, які доказують, що ОСОБА_5 має особливі здібності, які можливо розвивати тільки в Приватному закладі ЗСО 1-3 ступенів «Лінгвістична гімназія» і не можливо розвивати в комунальному закладі (в тому числі в ЗСО 1-3 ступенів №300 Деснянського району м. Києва) - позивачкою до суду не надано.
Доказів того, що відповідач надавав позивачці згоду на підписання контракту на навчання №177/20 від 01 вересня 2020 року за 2020-2021 навчальний рік - позивачкою до суду не надано.
Крім цього, позивачкою не надано жодного доказу, що донька страждає на хворобу та історію розвитку такої хвороби, пов`язану з необхідністю відвідувати дитячого психолога.
Тому витрати на відвідування дитячого психолога також не є додатковими витратами на утримання дитини та не можуть стягуватися з відповідача в якості додаткових витрат.
Щодо стягнення з відповідача 50% вартості ноутбуку ASUS X515JP-BQ029 та комп`ютерного програмного забезпечення в загальному розмірі 11658,95 грн., зазначив, що позивачка не обґрунтувала та не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що придбання вказаного ноутбуку пов`язано, зокрема з розвитком здібностей ОСОБА_5 , потребою відвідування додаткових занять з відповідними фахівцями, щодо розвитку здібностей дитини саме за допомогою цього ноутбука.
Матеріали справи не містять також доказів того, що вказана комп`ютерна техніка придбана саме в інтересах дитини та для її користування. 
Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року залишити без змін.
На вказаний відзив ОСОБА_1 надала відповідь.
Зазначила, що ОСОБА_2 знав у якій школі навчається його донька, оскільки дитина вступила у при ватний заклад ЗСО 1-3 ступенів «Лінгвістичної гімназії» ще у 2013 році.
У 2013 році сторони по справі перебували у шлюбі, який було розірвано 13 жовтня 2017 року.
Враховуючи викладене, приватний заклад ЗСО 1-3 ступенів «Лінгвістичної гімназії», у якій буде навчатися донька ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , сторони обирали разом.
Твердження відповідача про те, що позивач самовільно обрала заклад освіти для своєї доньки є необґрунтованим.
Щодо придбаної комп`ютерної техніки, зазначила, що вона була придбана з метою якісного та ефективного навчання дитини, зокрема, для виконання домашніх завдань, відвідування занять в режимі дистанційного навчання.
Внаслідок розповсюдження гострого вірусного захворювання Covid-19, ОСОБА_3 як і інші школярі змушені навчатися дистанційно, знаходячись вдома та відвідувати заняття за допомогою засобів аудіо-, відео конференції.
За таких обставин, витрати, понесені позивачкою на купівлю ноутбука та гарнітури до нього є цілком зрозумілими, виправданими та документально підтвердженими.
Просила задовольнити апеляційну скаргу.                   
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.                   
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що 04 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №578. 
Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року шлюб розірвано. 
Дитина постійно проживає з матір`ю, на час розгляду справи позивачка перебувала у відпустці по догляду за другою молодшою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трьох річного віку. 
Позивачка у порядку ст. 185 СК України на розвиток доньки понесла додаткові наступні витрати, а саме: За навчання у приватному закладі ЗСО І-ІІ ступенів «Лінгвістична гімназія в розмірі 41800 грн. за 2017 р., 46200 грн. за 2018 р., 55120 за 2019 р., 63800 грн. за 2020 р. 
За навчання згідно договору про надання послуг з організації і проведенню програми «Майстерня Успіху» в розмірі 6090 грн.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що витрати, які вона просить стягнути з відповідача викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. 
Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, чи хворобою, каліцтвом тощо). 
Частиною другою даної статті встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
В правовій позиці Верховного Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі №6-1296цс15, зазначено, що виходячи з аналізу ст.185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. 
Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. 
Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів на аліменти, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Отже, доведенню підлягає наявність у дитини здібностей, талантів, хронічної хвороби чи каліцтва, що є особливими обставинами і є підставою для стягнення з іншого із батьків додаткових витрат.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. 
Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. 
В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові.
До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина є інвалідом, страждає на тяжку /хронічну/хворобу, є калікою. 
Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. 
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними належними медичними документами - висновками МСЕК, довідками медичних закладів та іншими документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, інвалідність, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). 
Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
В якості доказів позивачем по справі було надано Контракти на навчання, договір про надання послуг з організації і проведення програми «Майстерня Успіху».
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. 
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. 
Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. 
До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. 
Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). 
Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
При цьому, навчання у платних навчальних закладах для здобуття освіти не відносить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року (справа №569/6838/15-ц), Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року (справа №336/1488/19).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що витрати, які остання просить стягнути на її користь з відповідача викликані особливими обставинами.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
          Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба