ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" серпня 2023 р.           Справа№ 927/142/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Алданової  С.О. 

за участю:
секретаря судового засідання Звершховської І.А.,
від позивача: не з`явились;
від відповідача-1: не з`явились; 
від відповідача-2: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу 
Фермерського господарства «Бахмацьке»
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023 (повний текст складено 10.04.2023) 
у справі № 927/142/23 (суддя Ноувен М.П.) 
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро»
до                    Фермерського господарства «Бахмацьке»,
ОСОБА_1 
про                    стягнення 990 323,17 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
У січні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Фермерського господарства «Бахмацьке» (далі - Господарство) та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) солідарно 990 323,17 грн заборгованості, з яких 686 337,66 грн - основна заборгованість, 85 668,32 грн - пеня, 61 681,19 грн - 36% річних, 156 636,00 грн - штраф.
В обґрунтування заявлених вимог Товариство посилається на неналежне виконання Господарством договору поставки № 068/22-ЧН від 20.04.2022 та ОСОБА_1 договору поруки №П/068/22-ЧН від 20.04.2022.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023 позовні вимоги Товариства до Господарства, ОСОБА_1 про стягнення 990 323,17 грн заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з Господарства солідарно з ОСОБА_1 на користь Товариства 686 337,66 грн боргу, 85 668,32 грн пені, 61 681,19 грн 36% річних, 156 636,00 грн штрафу та 14 854,84 грн судового збору.
З огляду на встановлене судом порушення основного зобов`язання, допущене Господарством, суд дійшов висновку, що відповідачі мають відповідати перед позивачем як солідарні боржники за вимогами про стягнення 686337,66 грн боргу, 85668,32 грн пені, 61681,19 грн 36% річних та 156636,00 грн штрафу. Суд перевірив розрахунки пені, штрафу, відсотків річних та дійшов висновку, що вони нараховані позивачем правомірно,  відповідно до умов договору поставки та вимог законодавства і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023, Господарство звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким зменшити розмір штрафних санкцій в цілому на 70%, а у стягненні основного боргу в сумі 686  337,66 грн відмовити повністю.
На думку скаржника, оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм законодавства. Визнаючи вимогу позову про стягнення пені, штрафу та процентів річних за користування товарним кредитом такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, положенням договору та заявлені правомірно, скаржник зазначає, що у рішенні не зазначено, як суд проводив перевірку штрафних санкцій та за якою методикою та / або з використанням якого калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій. Водночас відповідач відзначає, що загальний розмір нарахованих санкцій складає майже половину розміру основного зобов`язання, що є неприпустимим з точки зору добросовісного партнерства та розумності нарахування штрафних санкцій, і суд першої інстанції не врахував цього при постановленні оскаржуваного рішення.
Апелянт зауважує, що погасив заборгованість в повному обсязі до винесення рішення у справі, та надає на підтвердження цього докази, а саме копію виписки з банку від 24.04.2023 за період 02.05.2022 по 31.03.2023. Відповідач зазначає, що дана виписка не міститься у матеріалах справи, оскільки він не мав можливості взяти участь у судовому розгляді справи та долучити її до матеріалів справи. 
Скаржник просить поновити строк на подання цього доказу та долучити його до матеріалів справи.

Позиції учасників справи.
Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає її доводи необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, за винятком того факту, що дійсно за час судового розгляду справи № 927/142/23 в суді першої інстанції від Господарства Товариству надходили кошти в оплату заборгованості за договором поставки № 068/22-ЧН від 20.04.2022. 
Так, після подачі позову в період з 26.01.2023 по 17.02.2023 за договором поставки від Господарства надійшли кошти в загальному розмірі 686 337,66 грн.
Представнику Товариства адвокату Бохану С.О. посадові особи Товариства (позивача), які відповідальні за ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, своєчасно не повідомили про надходження коштів від Господарства, а тому вони не були враховані судом першої інстанції під час винесення рішення. 
Позивач зауважує, що Господарство як сторона судового процесу мало право брати участь в судових засіданнях та мало можливість подати суду першої інстанції інформацію щодо часткової оплати за Договором поставки, що повністю відповідає його інтересам як боржника, який частково виконав свої зобов`язання. Оскільки Господарство цього не зробило, це призвело до ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Крім того, в апеляційній скарзі Господарство не довело свого твердження щодо відсутності у нього можливості брати участь в судовому розгляді справи та долучити документи на підтвердження часткової оплати за договором поставки до матеріалів справи №927/142/23 під час її розгляду судом першої інстанції.
Щодо розміру штрафних санкцій по відношенню до розміру основного зобов`язання та наявності збитків позивач зазначає, що обумовлені сторонами в пункті 7.2 (В) договору проценти річних не можуть бути зменшені за аналогією неустойки (пені) на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України. Також не може бути відмовлено в їх стягненні лише з тих підстав, що їх розмір або загальний розмір заборгованості з додаткових нарахувань є неспівмірним із сумою основного боргу, оскільки їх стягнення не залежить від задоволення вимог про стягнення основного боргу.
Позивач також звертає увагу суду на п. 9.13 договору поставки, в якому зазначено, що «сторони підтверджують повне розуміння окремих та всіх положень цього договору, а також підтверджують, що умови даного договору відповідають загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, зокрема засадам справедливості, добросовісності та розумності.». Тобто Господарство визнало, що договір поставки у відношенні до обох сторін є справедливим та в ньому дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Щодо наданої Господарством виписки (Фільтрована виписка) Товариство посилається на ч. 8 ст. 80 ГПК України та вважає, що цей доказ суд не повинен брати до уваги.
При цьому Товариство визнає, що сума в розмірі 686 337,66 грн була сплачена Господарством після подачі позову та не претендує на повторне стягнення вказаної суми, а тому відносить вирішення питання про долучення даного доказу на розсуд суду.
За текстом відзиву на апеляційну скаргу Товариство вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023 у справі №927/142/23 має бути змінене, а саме: позовні вимоги Товариства з до Господарства, ОСОБА_1 про стягнення 990 323,17 грн заборгованості задовольнити частково. Стягнути з Господарства солідарно з ОСОБА_1 на користь Товариства 303 985,51 грн боргу та 14  854,84 грн судового збору.
У прохальній частині відзиву Товариство просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023 у справі №927/142/23 в частині стягнення з Господарства солідарно з ОСОБА_1 на користь Товариства 382  352,15 грн боргу, 85 668,32 грн пені, 61 681,19 грн 36% річних, 156 636,00 грн штрафу; винести в цій частині нове рішення про задоволення позову в частині стягнення з Господарства солідарно з ОСОБА_1 на користь Товариства 303 985,51 грн боргу та 14 854,84 грн судового збору; стягнути з Господарства на користь Товариства судові витрати, а саме 12  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/142/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Господарства на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023 до надходження матеріалів справи №927/142/23.
23.05.2023 матеріали справи №927/142/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2023 апеляційну скаргу Господарства на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023 у справі № 927/142/23  залишено без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Господарства на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023  у справі № 927/142/23. Розгляд справи призначено на 10.07.2023.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 на задоволення відповідного клопотання представника Господарства ОСОБА_1 відкладено судове засідання на 02.08.2023.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство просило апеляційну скаргу Господарства на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023 у справі №927/142/23 розглянути без участі його представника.
31.07.2023 від Господарства надійшла заява, у якій відповідач просить розглянути справу 02.08.2023 без участі його представника за наявними у справі документами, задовольнити апеляційну скаргу повністю, а викладені у відзиві прохання - відхилити повністю.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно зі ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
20.04.2022 Товариство (постачальник) та Господарство (покупець) уклали договір поставки №068/22-ЧН (далі - договір поставки), за умовами п. 1.1 якого у строки, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у сумі, визначеній відповідно до умов договору.
Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки (згідно з правилами Інкотермс), порядок та термін оплати товару та нарахованих відсотків, інші умови визначені у додатках до договору, які є невід`ємною його частиною, та у видаткових накладних. У випадку розходження між умовами договору та умовами певного додатку до договору пріоритет мають умови такого додатку до договору (п. 1.2 договору поставки).
Згідно з п. 2.1 договору поставки ціна договору становить загальну вартість товару, визначену із врахуванням вимог п. п. 2.2-2.3 договору, що передається за цим договором, та суму належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Вартість товару вказується у додатках до договору та у видаткових накладних, складених на підставі цього договору. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається у додатках до договору. Вартість тари, упакування та маркування товару включена до ціни товару.
За умовами п. 2.6 договору поставки за користування товарним кредитом покупець сплачує на користь постачальника відсотки в розмірі 12% річних, якщо інший розмір відсотків не передбачений  додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем.
Строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар (п. 2.7 договору поставки).
Згідно з п. 2.10 договору поставки у випадку недостатності коштів, отриманих від покупця на виконання в повному обсязі його зобов`язань за цим договором, постачальник має право провести зарахування коштів, зокрема, у наступному порядку: 1) в рахунок оплати нарахованих відсотків за користування товарним кредитом, передбачених п. 2.6 договору; 5) в рахунок оплати вартості (ціни) товару пропорційно кожній номенклатурі неоплаченого товару.
Відсотки за користування товарним кредитом нараховуються постачальником відповідно до п. 2.6 та п. 2.7 договору. Постачальник складає акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом та надсилає його у двох примірниках на адресу місця знаходження покупця, що вказане в тексті договору.    Покупець зобов`язується підписати акт та повернути один примірник    підписаного акта постачальнику протягом 1 робочого дня з дня отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Нараховані    відсотки за користування товарним кредитом покупець зобов`язується сплатити у строки, визначені в додатках до договору для оплати вартості (ціни) товару (п. 2.11 договору поставки).
Відповідно до п. 4.2 договору поставки факт передачі товару покупцю підтверджується видатковою накладною на товар та / або, за необхідності, іншими документами, що посвідчують факт передачі товару.
Згідно з п. 7.2 договору поставки у випадках порушення умов даного договору постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов договору покупець:
а) сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання;
б) у випадку прострочення оплати більше як на 5 банківських днів сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання;
в) сплачує на користь постачальника 36% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
Керуючись ст. 259 ЦК України, сторони дійшли  згоди про збільшення строку позовної давності за всіма зобов`язаннями (сплата заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього договору, до 3 років. Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань припиняється через три роки з дня, коли зобов`язання мало бути виконане (ч. 6 ст. 232 ГК України) (п. 7.3 договору поставки).  
20.04.2022 Товариство (кредитор), ОСОБА_1 (поручитель) та Господарство (боржник) уклали договір поруки №П/068/22-ЧН (далі - договір поруки), за умовами п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань за договором, передбаченим п. 2 цього договору (далі - основний договір).
У випадку порушення боржником обов`язку за основним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.2 договору поруки).
Згідно з п. 2.1 договору поруки під основним договором у цьому договорі розуміється договір поставки №068/22-ЧН від 20.04.2022, укладений між кредитором (в основному договорі іменується «постачальник») та боржником (в основному договорі іменується «покупець»).
Передбачений цим договором обов`язок поручителя перед кредитором поширюється на суму усіх без винятку грошових зобов`язань боржника за основним договором (п. 3.1 договору поруки).
Відповідно до п. 3.2 договору поруки підписанням цього договору поручитель, без додаткового повідомлення поручителя та без укладення окремої угоди, надає безумовну згоду на те, що у випадку збільшення обсягу зобов`язання боржника перед кредитором за основним договором відповідно збільшується обсяг зобов`язання поручителя перед кредитором. Кредитор не зобов`язаний повідомляти поручителя про зміну обсягу зобов`язання боржника перед кредитором.
Поручитель несе відповідальність за сплату боржником основного боргу, курсової різниці, процентів за користування товарним кредитом, за відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені), відсотків річних, інфляційних втрат, судових витрат та інших витрат кредитора, пов`язаних з одержанням виконання грошового зобов`язання за основним договором (п. 3.3 договору поруки).
За умовами п. 4.1 договору поруки поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за основним договором самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором у строк 3-х банківських днів    після настання строку оплати за основним договором шляхом оплати грошових коштів на розрахунковий рахунок кредитора, вказаний у даному договорі.
Цей договір набуває чинності з дати його укладення і діє до моменту припинення поруки. Порука припиняється через 5 років з дати укладення даного договору (п. 6.1 договору поруки).
Сторони договору поставки підписали Додатки до цього договору, у яких визначили найменування, кількість, ціну товару, строки поставки, графік оплати товару покупцем, а саме:
- №1/СА000012891 від 20.04.2022, відповідно до якого покупець купує товар на загальну суму 406980,00 грн. Строк поставки - до 29.04.2022. Вид платежу - відстрочений платіж, строк оплати - до 30.10.2022;
- №1/СА000013395 від 25.04.2022, відповідно до якого покупець купує товар на загальну суму 376200 грн. Строк поставки - до 05.05.2022. Вид платежу - відстрочений платіж, строк оплати - до 30.10.2022.
Відповідно до договору поставки та додатків до нього за видатковими накладними №17009 від 04.05.2022 на суму 406 980,00 грн та №17010 від 04.05.2022 на суму 376200 грн Товариство поставило, а    Господарство отримало товар на загальну суму 783  180,00 грн.
Товариство склало акти нарахування відсотків за користування товарним кредитом:
№22731 від 31.05.2022 на суму 695,21 грн, 
№27762 від 30.06.2022 на суму 772,45 грн, 
№29894 від 29.07.2022 на суму 798,20 грн, 
№32988 від 31.08.2022 на суму 798,20 грн, 
№35950 від 30.09.2022 на суму 772,45 грн, 
№37802 від 31.10.2022 на суму 798,20 грн, 
№38903 від 30.11.2022 на суму 772,45 грн. 
Вказані акти підписані Товариством і Господарством та скріплені їх печатками.
Акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом №39904 від 30.12.2022 на суму 788,81 грн підписаний лише Товариством.
Загальний розмір нарахованих відсотків за користування товарним кредитом становить 6 195,97 грн.
09.01.2023 на виконання п. 2.11 договору поставки Товариство направило зазначені акти на адресу Господарства, яке ці акти Товариству не повернуло.
Відповідно до кредитових повідомлень Господарство здійснило проплати з призначенням платежу «оплата відсотків по договорам товарного кредиту згідно рах. №_____ від _____ у сумі _____» (із зазначенням відповідних №, дати та суми рахунків):
13.06.2022 на суму 695,21 грн,
01.07.2022 на суму 772,45 грн, 
15.09.2022 на суму 798,20 грн, 
23.12.2022 на суму 772,45 грн.
26.12.2022 та 10.01.2023 Господарство сплатило по 50  000,00 грн з призначенням платежу «оплата по договорам товарного кредиту № 68/22-ЧН від 20.04.2022».
Всього Господарство сплатило 3 038,31 грн відсотків за користування товарним кредитом та 100  000,00 грн за отриманий товар.
Товариство в порядку п. 2.10 договору з суми коштів, сплачених 26.12.2022 (номер платежу 2535), зарахувало 2  368,85 грн в рахунок сплати відсотків за користування товарним кредитом, із суми коштів, сплачених 10.01.2023 (номер платежу 2547), зарахувало 788,81 грн в рахунок сплати відсотків за користування товарним кредитом.
Залишок сплачених Господарством коштів 26.12.2022 та 10.01.2023 (номери платежів 2535 та 2547 відповідно) в сумі 47631,15 грн та 49211,19 грн  Товариство зарахувало на часткове погашення основного боргу за договором поставки, у зв`язку з чим заборгованість Господарства з погашення вартості отриманого товару перед товариством згідно з Договором поставки №068/22-ЧН від 20.04.2022 становить 686 337,66 грн.
Товариство за порушення умов договору нарахувало Господарству:
85 668,32 грн пені за період прострочення з 31.10.2022 по 20.01.2023;
61 681,19 грн 36% річних за період прострочення з 31.10.2022 по 20.01.2023;
156 636,00 грн  штрафу за ставкою 20%.
Звертаючись з позовом у цій справі, Товариство просить стягнути з Господарства та ОСОБА_1 солідарно зазначені суми основного боргу, пені, 36% річних та штрафу.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно з нормами ст. 11 ЦК України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).
Стаття 712 ЦК України визначає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем (ст. 694 ЦК України).
За приписами ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до   ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
За приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити умовами договору одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (висновки Верховного Суду України у постанові від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12).

Щодо вимог про стягнення боргу.
Суд встановив, що Товариство на виконання договору поставки поставило Господарству товар на загальну суму 783 180,00 грн, який Господарство прийняло повністю та без зауважень щодо якості, кількості, строків поставки товару тощо, у зв`язку з чим у нього (Господарства) виник обов`язок оплатити цей товару у погоджений сторонами у додатках до договору строк, а саме до 30.10.2022.
Господарство 26.12.2022 та 10.01.2023 здійснило оплату отриманого товару частково на суму 100  000,00 грн.
Відповідно до умов п. 2.6 договору поставки Товариство здійснило нарахування Господарству відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 6 195,97 грн, які Господарство сплатило повністю.
Товариство на підставі п. 2.10 договору зі сплачених Господарством 26.12.2022 (номер платежу 2535) коштів зарахувало 2368,85 грн в рахунок сплати відсотків за користування товарним кредитом; з коштів, сплачених 10.01.2023 (номер платежу 2547), зарахувало 788,81 грн в рахунок сплати відсотків за користування товарним кредитом.
Таким чином, сума оплати Господарством вартості отриманого товару становить 96842,34 грн.
Заборгованість Господарства перед Товариством за поставлений товар становить 686  337,66 грн.
Щодо наданих Господарством з апеляційною скаргою доказів оплати за товар (фільтрована виписка) колегія суддів зазначає таке.
За змістом ч. ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України  (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №914/1725/19; від 12.01.2021 у справі №01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі № 925/1052/19; від 21.04.2021 у справі №906/1179/20 та ін.).
Отже, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Однак у апеляційній скарзі Господарство не наводить обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції, а посилається виключно на те, що не мало можливості взяти участь у вирішенні спору в місцевому суді без зазначення об`єктивних причин цього. 
За таких підстав апеляційний господарський суд позбавлений процесуальної можливості прийняти долучені до апеляційної скарги докази, які не подавались відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Водночас за текстом відзиву на апеляційну скаргу позивач визнав, що Господарство в період з 26.01.2023 по 17.02.2023 здійснило оплату за договором в загальному розмірі 686  337,66 грн.
Апеляційний господарський суд відзначає, що Товариство звернулось з позовом 23.01.2023, Господарський суд Чернігівської області відкрив провадження у справі 15.02.2023 та призначив її до розгляду на 13.03.2023.
Таким чином, станом на дату відкриття провадження несплаченими лишались 310  137,66 грн боргу за договором. Зазначена сума була сплачена відповідачем позивачеві до дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи по суті.
Станом на 15.04.2023 (призначене на 13.03.2023 судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням масштабної повітряної тривоги на території України, в т. ч. в м. Чернігові) Господарство повністю сплатило Товариству заявлену до стягнення суму боргу у розмірі 686  337,66 грн.
Присутній у судовому засіданні 15.04.2023 представник позивача про такі обставини (сплата відповідачем позивачеві боргу у розмірі 686  337,66 грн) суду не повідомив.
Представник позивача адвокат Бохан С.О. за текстом відзиву на апеляційну скаргу стверджує, що відповідальні за ведення бухгалтерського обліку на підприємстві посадові особи Товариства (позивача) своєчасно не повідомили йому про надходження коштів від Господарства, тому вони не були враховані судом першої інстанції при винесенні рішення. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зауважує, що Господарство як сторона судового процесу мало право брати участь в судових засіданнях та мало можливість подати суду першої інстанції інформацію щодо часткової оплати за договором поставки, що повністю відповідає його інтересам як боржника, котрий частково виконав свої зобов`язання за договором поставки, але цього не зробив, що і призвело до винесення судом першої інстанції рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів з цього приводу зазначає, що стаття 42 ГПК України не тільки надає учасникам справи права, але й покладає на них обов`язки, в т.ч. виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. 
У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом (ч. ч. 3, 4 ст. 42 ГПК України).
Протокол судового засідання від 15.04.2023 свідчить, що присутній у судовому засіданні місцевого господарського суду представник позивача надав суду неповні та недостовірні пояснення щодо обставин справи. 
На переконання колегії суддів, участь представника (адвоката) у судовому засіданні не є формальністю. Представник позивача має підготуватись до судового засідання та пересвідчитись, що він вчинив усі можливі дії, спрямовані на своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне  встановлення всіх обставин справи за поданим позовом.
Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що у своїй апеляційній скарзі Господарство не довело свого твердження про те, що воно не мало можливості брати участь в судовому розгляді справи та долучити документи, що підтверджують часткову оплату за договором поставки до матеріалів справи №927/142/23 під час розгляду справи судом першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що такі доводи не знімають з позивача обов`язку повідомляти суду про зміну фактичних обставин справи (в цьому випадку - про сплату відповідачем основного боргу) в процесі її розгляду, оскільки розгляд справи здійснюється саме за зверненням позивача.
Суд також звертається до Преамбули та ст. ст. 26, 27 Правил адвокатської етики, згідно з якими надзвичайна важливість функціонального навантаження адвокатури вимагає від адвокатів слідування високим етичним стандартам поведінки. При цьому специфіка, комплексний характер обов`язків, що покладені на адвокатуру, обумовлюють необхідність збалансування засад служіння адвоката інтересам окремого клієнта та інтересам суспільства в цілому, дотримання принципів законності і верховенства права. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних професійних обов`язків адвоката. Ці Правила мають на меті уніфіковане закріплення традицій і досвіду української адвокатури в сфері тлумачення норм адвокатської етики, а також загальновизнаних деонтологічних норм і правил, прийнятих у міжнародному адвокатському співтоваристві.
Правила покладають на адвоката обов`язок інформувати клієнта про його законні права та обов`язки. Адвокат повинен з розумною періодичністю інформувати клієнта про хід та результати виконання доручення і своєчасно відповідати на запити клієнта про стан його справи. Інформація має подаватися клієнту в обсязі, достатньому для того, щоб він міг приймати обґрунтовані рішення стосовно суті свого доручення та його виконання.
Кожному дорученню, незалежно від розміру обумовленого гонорару, адвокат повинен приділяти розумно необхідну для його успішного виконання увагу. При виконанні доручення адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної професійної правничої (правової) допомоги клієнту, здійснення його захисту або представництва. Адвокат повинен намагатися оперативно виконувати доручення клієнта, визначених в договорі про надання правової допомоги, дотримуючись при цьому всіх інших вимог, що пред`являються законом і Правилами.
Таким чином, представник позивача (адвокат) на виконання укладеного з Товариством договору та діючи як представник останнього мав з`ясувати у свого клієнта (Товариства) обставини спору у цій справі та надати суду у судовому засіданні пояснення по суті заявленого позову саме станом на цю (15.04.2023) дату.
На переконання колегії суддів, перекладання виключно на Господарство відповідальності за неповідомлення суду про сплату 686  337,66 грн заборгованості суперечить принципу добросовісності та визначеним ст. 2 ГПК України завданню та основним засадам (принципам) господарського судочинства.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. 
Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Згідно зі ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 226 та 231 цього Кодексу, а згідно з ч. 2 ст. 241 ГПК України - у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі в частині вимог про стягнення з Господарства на користь Товариства 686 337,66 грн боргу має бути закрито, а оскаржуване рішення господарського суду у відповідній частині - скасовано. При цьому колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №    13/51-04, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду зокрема у постанові від 25.07.2019 у справі № 916/144/18.
Водночас апеляційний суд визнає сплату відповідачем 686 337,66 грн як погашення боргу саме за основним зобов`язанням (за отриманий товар). Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що частина цієї суми була зарахована ним в погашення пені, відсотків річних та штрафу, апеляційний суд не бере до уваги. Адже суму в розмірі 686337,66 грн ТОВ «Спектр-Агро» визначило у позові саме як борг за основним зобов`язанням (тобто, як одну із окремих складових заявленої до стягнення заборгованості) і саме в цій частині вимог відповідач своїми діями фактично визнав позов (на відміну від розміру додаткових нарахувань), а предмет позову Товариство не змінювало.

Щодо вимог позову про стягнення пені, штрафу та 36% річних.
У зв`язку з простроченням Господарством зобов`язань за договором поставки щодо оплати товару Товариство здійснило нарахування 85 668,32 грн пені, 61681,19 грн 36% річних та 156636,00 грн штрафу.
Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок заявлених до стягнення пені, процентів річних та штрафу, колегія суддів погоджується з висновком суду про правомірність їх нарахування відповідно до умов договору поставки та вимог законодавства у заявлених позивачем розмірах.
У апеляційній скарзі Господарство порушує питання зменшення неустойки та просить зменшити розмір штрафних санкцій в цілому на 70%.
Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням ч. 1 ст. 550 ЦК України.
Разом з тим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Отже, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та / або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.
Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість зменшення заявлених до стягнення пені та штрафу на 50%. 
Зменшуючи розмір пені та штрафу на 50%, колегія суддів звертається при цьому до позиції Верховного Суду, який вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. 
Крім того, зменшуючи суму штрафних санкцій, колегія суддів також враховує, що між датами поставки і датою оплати товар (насіння соняшника) надавався на умовах оплатного товарного кредиту під час посівної кампанії в умовах воєнного стану, за прострочення грошового зобов`язання сторони встановили підвищений відсоток річних.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. ст. 551 ЦК України  та 233 ГК України  щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України  (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії / бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності, з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Таким чином, до стягнення з Господарства на користь Товариства підлягають 42  834,16 грн пені та 78 318,00 грн штрафу.
Щодо 61  681,19 грн 36% річних колегія суддів відзначає, що сплата процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, в той час як Господарство просило у апеляційній скарзі про зменшення саме штрафних санкцій.

За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Стаття 553 ЦК України визначає, що  за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.
Суд встановив, що між сторони спору уклали договір поруки від 20.04.2016, за умовами якого ОСОБА_1 поручився за виконання Господарством своїх зобов`язань за договором поставки.
Глава 50 ЦК України визначає правові засади припинення зобов`язання.
Зокрема, згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України).
Тобто, закон пов`язує припинення договору поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України зі зміною основного зобов`язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов`язання, забезпеченого порукою.
Так, зміна умов зобов`язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов`язанням.
Наведене свідчить, що порука припиняється за наявності двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі №6-3176цс15, від 23.12.2014 у справі №3-196гс14, від 20.02.2013 у справі №6-172цс12, від 21.05.2012 у справі №6-18цс11, від 10.10.2012 у справі №6-112цс12.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 05.06.2013 у справі №6-43цс13 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.
Умовами п. 3.2 договору поруки сторони погодили, що підписанням цього договору поручитель, без додаткового повідомлення поручителя та без укладення окремої угоди, надає безумовну згоду на те, що у випадку збільшення обсягу обов`язку боржника перед кредитором за основним договором відповідно збільшується обсяг обов`язку поручителя перед кредитором. Кредитор не зобов`язаний повідомляти поручителя про зміну обсягу обов`язку боржника перед кредитором.    
За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.
Оскільки ОСОБА_1 у договорі поруки надав свою згоду на збільшення обсягу своєї відповідальності, а строк дії договору поруки, укладеного на 5 років, не закінчився, порука не є припиненою.
Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до п. 4.1 договору поруки поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником зобов`язання за основним договором самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором у строк три банківські дні    після настання терміну оплати за основним договором шляхом оплати грошових коштів на розрахунковий рахунок кредитора, вказаний у даному договорі.
За наведених підстав господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за допущене Господарством порушення основного зобов`язання відповідачі мають відповідати перед Товариством як солідарні боржники за вимогами по стягненню боргу, пені, відсотків річних та штрафу.
Висновки суду в частині стягнення з відповідачів присуджених сум солідарно у апеляційній скарзі не оскаржуються, скаржник не вказує про допущені місцевим господарським судом порушення в цій частині. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За ч. ч. 1, 2, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи наведене вище за текстом цієї постанови, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі має бути змінене:  в частині стягнення 686337,66 грн   боргу його слід скасувати із закриттям провадження у справі в цій частині; зменшено присуджені до стягнення суми пені та штрафу та судового збору, в решті - залишене без змін. Апеляційна скарга за таких підстав задовольняється частково.
При цьому апеляційний суд відзначає відсутність порушення місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, а керується виключно більш повним встановленням обставин справи (чого місцевий суд був позбавлений з незалежних від нього причин, в т. ч. через не зовсім добросовісну процесуальну поведінку позивача) та наданими йому дискреційними повноваженнями, про які йшлося вище.

Судові витрати.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги частково витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України  покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. 
Суд враховує, що у апеляційній скарзі Господарство просило оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким зменшити розмір штрафних санкцій в цілому на 70%, а у стягненні основного боргу в сумі 686  337,66 грн відмовити повністю.
Оскільки оскаржуване рішення скасовано в частині стягнення з відповідачів солідарно основного боргу, а нарахування пені, штрафу і 36% річних визнано колегією суддів обґрунтованим та зменшено їх розмір до 50% виключно в межах дискреційних повноважень суду (тобто в цій частині вимог апеляційної скарги суд відмовив), до стягнення з позивача на користь Господарства підлягає судовий збір відповідно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Щодо заявлених Товариством до стягнення з Господарства витрат на правничу допомогу апеляційний суд відзначає таке.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство просило стягнути з Господарства 12  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
До відзиву Товариство долучило Додаток №13 від 03.07.2023 до договору про надання правової (правничої) допомоги №20 від 02.01.2023 та Акт №96 від 07.07.2023.
З наданих Товариством з відзивом та наявних у матеріалах справи документів встановлено таке.
02.01.2023 Товариство (замовник) уклало з Боханом С.О. (адвокат) договір про надання правової (правничої) допомоги (далі - договір), за умовами п. 1.2 якого адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень: 
- надає замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, органах Прокуратури України, Національної поліції України та СБУ, в органах Державної виконавчої служби України, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб;
- представляє замовника з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, підозрюваному, обвинуваченому (підсудному), потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, стягувачу та боржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвали суду, одержання, рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення його до виконання; підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені замовника державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти інші дії в інтересах замовника не передбачених даним договором;
- представляє інтереси замовника в судах, в органах прокуратури, в Національній поліції України та СБУ під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, подавати заяви, клопотання, пояснення, докази та вчиняти інші дії щодо захисту прав та інтересів замовника;
- представляє інтереси замовника в органах Державної виконавчої служби України з усіма правами стягувача або боржника в виконавчому провадженні, в тому числі знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, подавати заяви, клопотання, пояснення, отримувати довідки, робити копії з матеріалів виконавчого провадження тощо.
Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 2.1 договору).
За правову допомогу, передбачену в п. 1.2 договору, замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатками до цього договору (п. 3.1 договору).
Згідно з п. 3.2 договору в ціну договору не включені фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за договором.
Умови та порядок розрахунків з адвокатом за надання правової допомоги, визначаються сторонами в додатках до цього договору (п. 3.3 договору).
03.07.2023 Товариство та адвокат узгодили додаток №13 до договору, яким визначили порядок оплати юридичних послуг адвокату за надання професійної правничої допомоги у спорі про стягнення з ФГ «Бахмацьке» та ОСОБА_1 на користь замовника заборгованості за поставлений товар у суді апеляційної інстанції.
Згідно з п. 2 додатку №13 вартість послуг адвоката, в т.ч. участь у судовому розгляді справи (складання тексту відзиву на апеляційну скаргу) - 12  000,00 грн; складання заяв, клопотань та iнших процесуальних документів - 3  000,00 грн.
Відповідно до п. 7 додатка №13 правова допомога вважається наданою після підписання акта приймання-передачi наданої правової допомоги, який підписується сторонами. Адвокат надає замовнику акт приймання-передачi наданої правової допомоги, в якому зазначається змiст наданої правової допомоги, розмiр вартості послуг, якi підлягають сплатi вiдповiдно до умов договору, додатковi витрати, якi були понесенi адвокатом понад узгоджену суму вартості послуг (якщо такі мали мiсце).
07.07.2023 Товариство та адвокат підписали акт №96 здачі-приймання виконаних правових послуг за договором про правничу допомогу, згідно з яким адвокат виконав, а замовник прийняв послуги - участь у судовому розглядi справи (складання тексту вiдзиву на апеляцiйну скаргу вiдповiдача-1 на рiшення Господарського суду Чернiгiвської областi від 05.04.2023) вартістю 12  000,00 грн.
Колегія суддів, з урахуванням встановлених обставин, результатів апеляційного перегляду справи (апеляційну скаргу задоволено частково) та норм чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, зокрема,  ст. ст. 126, 129 ГПК України, дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12  000,00 грн в суді апеляційної інстанції (фактично, лише написання відзиву на апеляційну скаргу) не відповідають критерію «розумності їх розміру» і їх відшкодування матиме надмірний характер,  а стягнення цих витрат у сумі 2  000,00 грн є співмірним з наданими адвокатом послугами і розумним. При цьому апеляційний суд бере до уваги те, що апеляційна скарга задоволена частково, а представник позивача своєю поведінкою (наданням апеляційному суду правдивої інформації щодо сплати відповідачем основного боргу) виправив процесуальні негаразди, допущені в суді першої інстанції. Решта вимог Товариства в частині відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції задоволенню не підлягає.
Відповідач про стягнення витрат на правничу допомогу не заявляв.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
          
1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бахмацьке» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023 у справі №927/142/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023 у справі №927/142/23 в частині задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» до Фермерського господарства «Бахмацьке» та ОСОБА_1 про стягнення 686 337,66 грн солідарно  боргу скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

3. В решті рішення змінити, виклавши пункти 1, 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2023 у справі №927/142/23 в наступній редакції:

« 1.  Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» (код 36348550) до Фермерського господарства «Бахмацьке» (код 21404374), ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Бахмацьке» (вул. Кошового, 10, м. Бахмач, Чернігівська обл., 16500, код 21404374) солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» (вул. Промислова, 20, м. Обухів, Київська обл., 08702, код 36348550)    42  834,16 грн пені, 61  681,19 грн 36% річних, 78 318,00 грн штрафу, 4  559,78 грн судового збору.
У задоволенні решти вимог відмовити.».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» (вул. Промислова, 20, м. Обухів, Київська обл., 08702, код 36348550) на користь Фермерського господарства «Бахмацьке» (вул. Кошового, 10, м. Бахмач, Чернігівська обл., 16500, код 21404374) 10  295,06 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з Фермерського господарства «Бахмацьке» (вул. Кошового, 10, м. Бахмач, Чернігівська обл., 16500, код 21404374) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» (вул. Промислова, 20, м. Обухів, Київська обл., 08702, код 36348550) 2  000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

6. Доручити Господарському суду Чернігівської області видати відповідні накази.

7. Справу №927/142/23 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.08.2023. 

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                С.О. Алданова