КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №760/6526/21                                                                                  Головуючий у І інстанції - Зуєвич Л.Л.
апеляційне провадження №22-ц/824/3800/2023                                       Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
11 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2022 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, - 
 
установив:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є співвласницею квартири АДРЕСА_1 .
Зазначає, що 02 грудня 2020 року в результаті неналежного утримання керуючою компанією (відповідачем) мережі теплопостачання, які знаходяться на горищі над відповідною квартирою, цій квартирі завдано матеріальної шкоди. 
Крім того, вказує про завдання шкоди майну, яке знаходилось на момент залиття в квартирі (меблі).
Позивачка зауважує, що за її зверненням, обстеження квартири проводив співробітник керуючої компанії в її присутності, а також, в присутності адвоката Панова Л.В.
Зазначає, що була змушена скористатись послугами спеціалістів для проведення оцінки завданої шкоди та визначення вартості завданої майнової шкоди.
Розмір завданої майну шкоди в результаті залиття, згідно висновку експерта складає 62932 грн.
Зауважує, що відповідно до акту комісії від 04 грудня 2020 року, складеного працівниками ЖЕД, причиною залиття квартири АДРЕСА_2 стало протікання води через пошкодження ділянки магістралі теплопостачання.
Звертає увагу, що відповідно до п. 3.1, п. 3.2, п. 3.4 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідно зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи.
Вказує, що в зв`язку з залиттям квартири їй завдано майнову шкоду:
1.Житлова кімната, загальною площею 33,6 кв.м. - зіпсовано стелю та стіни жовті сліди та відшарування шпалер.
2.Коридори загальною площею 4,6 кв.м. - зіпсовано стелю, стіни: жовті, чорні сліди та відшарування шпалер, пошкоджена паркетна підлога - підняття покриття та чорні щілини.
3.Кухня загальною площею 4,0 кв.м. - зіпсовано стелю та стіни - відшарування фарби.
4.Пошкоджені антресолі та коридорна шафа - сліди залиття та почорніння.
5.Санвузол загальною площиною 2,4 кв.м. - сліди залиття та почорніння.
Наголошує, що згідно з вказаним актом ЖЕДу визнано залиття квартири, та що внаслідок залиття, квартира потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо.
Вказує, з згідно з Звітом про незалежну оцінку майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . від 28 січня 2021 року складеним експертом ТОВ «АЙ ЕКСПЕРТ» О.О. Михайлюком, висновок про вартість майнового збитку Позивача становить 62932 грн.
Зазначає, що за проведення експертизи нею сплачено 1500 грн, що підтверджується відповідними квитанціями, а факт завданої майну шкоди підтверджується даними акту комісії ЖЕД та висновком експерта.
Судові витрати на послуги адвоката в позові визначено таким чином:
- складання претензії відповідачу - 1000 грн;
- складання позовної заяви - 3500 грн;
- надання усної консультації - 500 грн;
Всього: 5000 грн.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди позивачка зазначила, що оскільки балансоутримувач не виконував належним чином покладені на нього функціональні обов`язки щодо ремонту та обслуговування будинку, що призвели до залиття квартири, це змушувало позивача звертатись з заявами та скаргами задля усунення недоліків. 
Відновлення нормального стану квартири, створення нормальних умов проживання потребує великих фінансових затрат, величезних зусиль та багато часу. 
Залиття квартири змусило Позивача звертатись до різних установ для обстеження квартири, для встановлення розміру заподіяної шкоди, за захистом своїх прав. 
Це завдало їй (позивачу) моральних страждань.
Просила суд, стягнути на її користь з відповідача:
- відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 62932 грн;
- відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн;
- 1500 грн за оплату «Складання звіту про оцінку вартості майнового збитку ТОВ «Ай Експерт»;
- витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн;
- витрати на сплату судового збору в розмірі 908 грн.  
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2022 року, вищезазначений позов задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 :
- 62932 грн - відшкодування завданої матеріальної шкоди;
- 5000 грн - моральної шкоди;
- 1500 грн - в рахунок оплати складання звіту про оцінку вартості майнового збитку;
- 5000 грн - витрат на правничу допомогу;
- 908 грн - витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що в матеріалах справи відсутній витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підтвердження права власності позивачки на квартиру станом на момент звернення з позовною заявою до суду.
Звертає увагу на те, що позивач є співвласником житлового приміщення лише в частині 1/3 від загальної площі приміщення, а тому має право на відшкодування лише 1/3 частини завданої шкоди.
Крім цього, зазначає, що звіт про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень наданий позивачем викликає сумніви щодо його походження.
Звіт не містить розрахунків суми пошкоджених речей та не зрозуміло яким чином оцінювач вираховував суму 62932 грн.
Окрім того, даний звіт складений без участі представника відповідача, що сприяло порушенню прав останнього та проведенню упередженої незалежної оцінки розміру збитку.
Що стосується вимог щодо відшкодування моральної шкоди, то на думку апелянта вони задоволенню не підлягають.
Зазначає, що моральна шкода повинна бути доведеною, а також існувати причинно-наслідковий зв`язок між діями винної особи та завданою потерпілому моральної шкоди.
Однак жодних доказів позивачем не надано.
Просило скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.                       
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_4 .
Актом від 04 грудня 2020 року, складеним комісією у складі: майстра технічної дільниці №5 ОСОБА_2 , майстра ремонтної дільниці ОСОБА_3 , слюсаря ОСОБА_4 , затвердженим в.о. начальника ЖЕД-903 ОСОБА_5, підтверджено, що 02 грудня 2020 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_2 ; причиною залиття є пошкодження лежака центрального опалення на технічному поверсі, яке виникло внаслідок тривалого терміну експлуатації труб будинку.
Комісійним обстеженням встановлено, що в квартирі АДРЕСА_4 виявлені сліди залиття в приміщеннях:
- коридор S-5,1 кв.м.: стеля шпалери - 1,4 кв.м, стіни шпалери - 4,95 кв.м.;
- санвузол S-2,4 кв.м.: стеля водоемульсійне фарбування на якому видні плями - 1,35 кв.м., стіни клейове фарбування - 0,8 кв.м.;
- кімната S-17,7 кв.м.: стеля шпалери - 7,4 кв.м., стіни шпалери - 11,3 кв.м.
Позивач звернулась до ТОВ «АЙ ЕКСПЕРТ» для встановлення розміру завданих збитків внаслідок зазначеного залиття квартири.
Відповідно до висновку Звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вартість майнового збитку, завданого власнику майна, що знаходиться за вказаною адресою становить на дату оцінки 62932 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено та відповідачем фактично не заперечується факт залиття спірної квартири, відповідач не спростував своєї вини у залитті квартири позивача.
Відповідач заперечуючи дані, викладені у Звіті про незалежну оцінку вартості майнового збитку, іншого розрахунку та доказів щодо розміру завданої залиттям квартири шкоди не надав, питання про проведення судової експертизи не поставив.
Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд керувався тим, що позивачкою доведено, що пережиті нею негативні емоції внаслідок залиття квартири, співвласником якої вона є, досягли певного рівня «страждань».
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 5000 грн., суд виходив з того, що такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди є співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу, а також таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. 
При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. 
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 27 травня 2021 року (справа №761/12945/19), цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. 
Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. 
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за №927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком №4. 
Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.
За змістом Положення про житлово-експлуатаційну дільницю №903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», затвердженого наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» вбачається, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», зобов`язано: 
- оперативно реагувати на звернення громадян, вживати заходи по усуненню порушень, готувати обґрунтовані відповіді, у встановленому порядку проводити громадські слухання у сфері житлово-комунальних послуг (п. 5.2.42 Положення); 
- організовувати та контролювати виконання робіт з технічного обслуговування конструктивних елементів, внутрішньо-будинкових систем ГВП і ХВП, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації (п. 5.2.4 Положення); 
- здійснювати контроль за встановленням, збереженням загально будинкових приладів обліку теплової енергії та квартирних приладів обліку води та енергоносіїв (п. 5.2.6 Положення); 
- визначати за погодженням з Підприємством порядок утримання, експлуатації та ремонту майна (п. 5.2.11 Положення); 
- здійснювати експлуатацію будинків, споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно стандартів, нормативів і правил (п. 5.2.12 Положення); 
- забезпечувати належний технічний стан інженерного обладнання будинків (п. 5.2.14 Положення); 
- своєчасно вживати заходів для уникнення та ліквідації аварійних ситуацій, пов`язаних з технічним станом житлових будинків, гуртожитків та їх інженерного обладнання (п. 5.2.15 Положення). 
Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. 
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача майнової шкоди, оскільки  позивачем доведено належними та допустимим доказами факт спричинення майнової шкоди, завданої з вини відповідача та її розмір, при цьому останнім не спростовано вини у її заподіянні та її розмір.
Вірним є і висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача і моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа №464/3789/17), дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту. 
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. 
Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. 
Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. 
Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Матеріалами даної справи підтверджено факт залиття квартири, співвласником якої є позивач, з вини відповідача та тривалий час невчинення ним заходів з відшкодування завданої шкоди.
Колегія суддів вважає, що позивачкою доведено, що пережиті нею негативні емоції досягли певного рівня «страждань».
На думку колегії суддів, залиття квартири в будь-якому випадку викликає негативні емоції, оскільки викликає відхилення від звичного устрою життя, необхідність витрачання часу для вчинення дій щодо відновлення стану квартири, а у разі відсутності на це відповідних ресурсів (як часових так і фінансових) - погіршення існуючого стану власника такого майна, що з великою долею вірогідності може відзначитись на психоемоційному стані власника пошкодженого майна.
Розмір відшкодування моральної шкоди, яку суд першої інстанції стягнув з відповідача є адекватним нанесеній моральній шкоді.
Погоджується колегія суддів із висновком суду щодо відшкодування судових витрат.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
У позовній заяві позивачем вказувалось про те, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, становить 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем у визначеному законом порядку надано договір:
- про надання адвокатом правової допомоги від 14 січня 2021 року;
- акт приймання-передачі виконаних робіт від 14 січня 2021 року на суму 5000 грн, укладений між адвокатом Пановим Л.В та Петрусь Г.І.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа №922/445/19), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Стягуючи заявлену позивачем суму на відшкодування правничої допомоги, суд правомірно виходив з того, що позивачем була доведена реальність судових витрат; дійсна необхідність яких вбачається з загальної ситуації, в якій опинилась позивачка, яка була змушена вчиняти заходів щодо захисту своїх прав в судовому порядку.
При цьому, відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався.
Також правомірним є і висновок про стягнення з відповідача на користь позивача вартості складеного Звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку від 28 грудня 2021 року у розмірі 1500 грн. 
Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою від 27 червня 2022 року, та у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію. 
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
          Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» залишити без задоволення. 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2022 року залишити без змін. 
Поновити дію рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2022 року. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба