Справа № 161/2408/23 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/746/23  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
11 серпня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук 
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2023 року,

                                          В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Вердикт Капітал» звернулося до суду з цим позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 03 травня 2018 року між Публічним акціонерним товариством (далі – ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010/0280/82/0575806, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн на строк до 03 травня 2022 року зі сплатою 45,0% річних. 
26 вересня 2019 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-9, згідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором.
Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 18 січня 2023 року, з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитом, становить 34 686 грн 48 коп.
Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №010/0280/82/0575806 від 03 травня 2018 року у розмірі 34 686 грн 48 коп. та судові витрати по справі, з яких: судовий збір - 2 684 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 9 000 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2023 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором про надання банківських послуг №010/0280/82/0575806 від 03 травня 2018 року у розмірі 34 686 грн 48 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить застосувати строки позовної давності, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ТОВ «Вердикт Капітал».
Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» Мальцева А. В. у поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 просила її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у цій справі є 11 серпня 2023 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно з положеннями частин 1-4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру кредитної заборгованості та судового збору – зміні, із залишенням в решті рішення суду без змін, виходячи з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 03 травня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг № 010/0280/82/0575806, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн на строк до 03 травня 2022 року зі сплатою 45,0% річних (а.с.8).
26 червня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-9, згідно умов якого останнє набуло право вимоги за договором про надання банківських послуг № 010/0280/82/0575806 від 03 травня 2018 року (а.с.30-38).
З розрахунку банку вбачається, що заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором у зв`язку з неналежним виконанням його умов станом на 18 січня 2023 року становить 34 686 грн 48 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) – 11 901 грн 34 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 425 грн 51 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками після відступлення права вимоги – 19 104 грн 09 коп.; 3% річних – 952 грн 75 коп.; інфляційні втрати – 2 302 грн 79 коп. (а.с.29).
Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 010/0280/82/0575806 від 03 травня 2018 року у розмірі 34 686 грн 48 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав.
Однак повністю з такими висновками суду не можна погодитись.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язав (ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до ст. 1048 ЦК України .
При цьому, згідно вимог статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями ст. 611 ЦК України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 010/0280/82/0575806 від 03 травня 2018 року, у зв`язку з чим у нього станом на 18 січня 2023 року утворилась заборгованість, що свідчить про неналежне виконання відповідачем умов цього договору.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 11 901 грн 34 коп., а також заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги (26 червня 2019 року) у розмірі 425 грн 51 коп., що узгоджується з наведеним нормами матеріального права та підтверджується наявними у справі доказами. 
Разом з тим як встановлено апеляційним судом, 16 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10966, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 18 114 грн 89 коп. за кредитним договором № 010/0280/82/0575806 від 03 травня 2018 року. Зазначений виконавчий напис нотаріуса рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2022 року у цивільній справі № 161/1312/22 був визнаний недійсним. Рішення набрало законної сили 11 квітня 2022 року.
Отже, вчинення 16 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. виконавчого напису свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.
Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і у такому разі положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведене узгоджується із правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження №61-15142сво18).
Таким чином, ураховуючи наведені обставини, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню нараховані відсотки за користування кредитом за період з 26 червня 2019 року по 16 липня 2020 року у розмірі 2 890 грн 56 коп. (11 901 грн 34 коп. х 45 : 100 : 365 х 197 днів).
Крім того, колегія суддів не може погодитися із висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 952 грн 75 коп. та інфляційних втрат у розмірі 2 302 грн 79 коп., оскільки суд першої інстанції не врахував наступного.
Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (далі – Закон № 2120-IX) передбачає звільнення позичальника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання згідно з договором кредиту (позики), укладеним банком чи іншим кредитодавцем (позикодавцем). 
Зокрема, відповідно до Закону № 2120-IX позичальник підлягає звільненню від: (а) відповідальності згідно зі ст. 625 ЦК (сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних); (б) обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення згідно з договором кредиту (позики). 
Зазначене вище правило діє протягом строку дії воєнного стану та у 30- денний строк після його припинення або скасування. Якщо з 24 лютого 2022 року неустойка (штраф, пеня) й інші платежі вже були нараховані за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання), вони підлягають списанню. 
З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за період з 16 липня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 574 грн 20 коп. (11 901 грн 34 коп. х 3 : 100 : 365 х 587 днів), а також інфляційні втрати у розмірі 2 051 грн 76 коп. (11 901 грн 34 коп. х 1,17239771 - 11 901 грн 34 коп.).
Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 17 843 грн 37 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) – 11 901 грн 34 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 425 грн 51 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками після відступлення права вимоги – 2 890 грн 56 коп.; 3% річних – 574 грн 20 коп.; інфляційні втрати– 2 051 грн 76 коп., у зв`язку з чим рішення суду у відповідній частині підлягає зміні.
Доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності та відмови у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності не заслуговують на увагу, так як позивач звертаючись з позовом до суду 14 лютого 2023 року не пропустив строку позовної давності, оскільки початок перебігу позовної давності настав 16 липня 2020 року, коли кредитором було змінено строк виконання зобов`язання за кредитним договором. Крім того, п. 10.1. укладеного договору про надання банківських послуг передбачено, що до правовідносин пов`язаних з укладенням та виконанням умов цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Такі умови договору підписані позичальником ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, необхідно в частині визначення розміру кредитної заборгованості змінити з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі оскаржуване рішення суду змінюється, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат. 
З відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Вердикт Капітал» підлягають до стягнення понесені останнім пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 380 грн 65 коп., а з позивача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають до стягнення понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 955 грн 03 коп.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене та ч. 10 ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати позивача ТОВ «Вердикт Капітал», на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат відповідачу ОСОБА_1 у розмірі 574 грн 38 коп. (1 955 грн 03 коп. - 1 380 грн 65 коп.).
В решті рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                     У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2023 року у цій справі в частині визначення розміру кредитної заборгованості та судового збору змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за договором про надання банківських послуг №010/0280/82/0575806 від 03 травня 2018 року у розмірі 17 843 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок три) гривні 37 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 574 (п`ятсот сімдесят чотири) гривні 38 копійок.
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 

Головуючий-суддя

Судді: