ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року	Львів	Справа № 300/413/23 пров. № А/857/7492/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                    Гуляка В.В.
суддів:                                         Ільчишин Н.В., Качмара В.Я.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, 
на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року (суддя Панікар І.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту - 29.03.2023), 
в адміністративній справі №300/413/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                              встановив:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач-2), в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №091630012442 від 22.08.2022 року щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.08.2022 року та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту настання пенсійного віку; зарахувати до страхового стажу період роботи з 19.10.1992 року по 29.01.1993 року в «НПО «Джезказганцветмет» на посаді вантажника та з 12.07.1999 року по 10.01.2001 року у АКФ «Первое мая» на посаді електромонтажника; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідачів на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.. 
Відповідач-1 та відповідач-2 позовних вимог не визнали та кожен з них в суді першої інстанції подали свої відзиви на позовну заяву, в яких заперечили проти позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №091630012442 від 22.08.2022 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 19.10.1992 року по 29.01.1993 року в «НПО «Джезказганцветмет» та з 12.07.1999 року по 10.01.2001 року у АКФ «Первое мая». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 15 серпня 2022 року, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача суму судового збору у розмірі 536,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача-1. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 27 квітня 2023 року виправлено описку у рішенні суду від 29 березня 2023 року в цій адміністративній справі, шляхом вірного зазначення органу, у якому позивач працював з 19.10.1992 року по 29.01.1993 року «НПО «Джезказганцветмет». 
З рішенням суду першої інстанції від 29.03.2023 року не погодився відповідач-1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому вказане рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на правомірність своїх дій у спірних правовідносинах. Скаржник зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 19.10.1992 року по 29.01.1993 року, оскільки дата та номер наказу на звільнення не чіткі, після запису про припинення трудових відносин печатка організації не ідентифікується. Вважає, що суд дійшов помилкового переконання про протиправне не зарахування відповідачем до загального стажу позивача період його роботи у «НПО «Джезказганцветмет» з 19.10.1992 року по 29.01.1993 року. Зазначає, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 в період з 12.07.1999 року по 10.01.2001 року останній працював у АКФ «Первое мая» на посаді електромонтажника. Відповідачем правомірно не зараховано спірний період до страхового стажу позивача, оскільки час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором, зараховується до загального та безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці та документів, що підтверджують сплату страхових внесків до органів Пенсійного фонду України, відомості, які містяться в Реєстрі Застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (ОК-5) за даний період роботи відсутні. Отже, немає жодних підстав для визнання протиправними дій Головного управління. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 29.03.2023 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, звертався 15 серпня 2022 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
З урахуванням екстериторіального принципу призначення та перерахунку пенсій на заяву позивача від 15.08.2022 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській  області №091630012442  від 22.08.2022 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленого законодавством порядку. До страхового стажу не зараховано: період з 19.10.1992 по 29.01.1993, оскільки дата та номер наказу на звільнення не чіткий, що суперечить пункту 2.4 частини 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993 року, також після запису про припинення трудових відносин печатка організації не ідентифікується; період з 12.07.1999 по 10.01.2001, з підстав відсутності у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 08 місяців 01 день, якого недостатньо для призначення пенсії за віком (а.с. 26). 
Позивач, вважаючи вказане рішення протиправним, звернувся із цим позовом до адміністративного суду. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності вчинених дій. При цьому суд вважав, що оскаржене рішення відповідача-1 щодо відмови в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийнято передчасно, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Разом із тим, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд вважав, що з урахуванням повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, необхідно зобов`язати відповідача-1 невідкладно повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України. 
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. 
Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. 
Матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії його вік склав 60 років. 
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
За приписами ч.1ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ(далі - Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Як вбачається з оскаржуваного рішення Відповідача-1 №091630012442 від 22.08.2022, підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком стало те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 19.10.1992 по 29.01.1993, оскільки дата та номер наказу на звільнення не чіткий, після запису про припинення трудових відносин печатка організації не ідентифікується; період з 12.07.1999 по 10.01.2001, оскільки за даний період роботи відсутні відомості щодо сплати загальнообов`язкового соціального страхування. 
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Також, згідно зі ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. 
На момент внесення у трудову книжку позивача запису від 19.10.1992 року була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162). 
Підпунктом 1.1. Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців. 
Відповідно до п.1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС "Про трудові книжки робітників і службовців" від 06.09.1973 №656, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача записів, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. 
Відповідно до п.п.2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). 
Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. 
Також, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637). 
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58). 
Відповідно до п.1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. 
Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. 
Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права. 
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору. 
Отже, аналіз наведених норм та релевантної судової практики правозастосування свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу відповідача, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. 
В даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. 
Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі № 220/989/17. 
Дослідивши копію трудової книжки позивача ОСОБА_1 від 28.09.1979 (а.с. 14-25) судом встановлено (мовою оригіналу): 
Запис №16 - 19.10.1992 Принят на предприятие промышленного железнодорожного транспорта грузчиком; 
Запис №17  - 29.01.1993 Уволен по собственному желанию. 
Відповідач, обґрунтовуючи відмову у зарахуванні спірного стажу за період з 19.10.1992 по 29.01.1993, посилається на те, що дата та номер наказу на звільнення не чіткий, печатка не ідентифікується. 
Період роботи позивача з 12.07.1999 по 10.01.2001 в трудовій книжці відображений записами: 
Запис №37 - 12.07.1999 Принят в члены АКФ «Первого Мая» електромонтером; 
Запис №38 - 10.01.2001 Выбыл из членов АКФ «1 Мая» по собственному желанию. 
Відповідач обґрунтовуючи відмову у зарахуванні спірного стажу за період з 12.07.1999 по 10.01.2001, посилається на те, що відсутня сплата страхових внесків за вказаний період. 
Однак, суд першої інстанції вірно зауважив, що вказане посилання є недостатнім для відмови у зарахуванні спірного стажу 19.10.1992 по 29.01.1993 та 12.07.1999 по 10.01.2001,  оскільки трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача за вказаний період, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи. 
Частина 3 статті 44 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV визначає право органу Пенсійного фонду України вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
В той же час, відповідачем також не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити вказаний вище стаж з 19.10.1992 по 29.01.1993 та  12.07.1999 по 10.01.2001 позивача, зокрема, матеріали справи не містять доказів, що відповідачем було надіслано запити на підприємства, де працював позивач для підтвердження стажу останнього. 
Суд першої інстанції також вірно зауважив, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків  до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування утримання та виплату (перерахування) до бюджету доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку, внаслідок чого несвоєчасна сплата внеску роботодавцем не може позбавляти працівника підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. 
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. 
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. 
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. 
Суд першої інстанції з урахуванням наведеного правильно вказав, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. 
Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону №1058-ІV. 
За визначенням статті 1 Закону №1058-ІV, страхові внески – кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону. 
Страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058-ІV). 
За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Відповідно до ч.16 ст.106 Закону №1058-ІV, виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків. 
Таким чином, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивач. 
Суд вважає за необхідне звернути увагу, що не містять матеріали справи і доказів надіслання відповідних запитів на підприємства і за інші періоди, які відповідач не зарахував до страхового стажу. 
Отже, суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку, що спірне рішення відповідача-1 щодо відмови в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийнято передчасно, а тому таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню. 
Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. 
Згідно з пунктом 1 частини першою статті 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
У відповідності до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року №13-1 та чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Порядок), заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр). 
Вирішуючи позовну вимогу щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд врахував, що згідно із статтею 58 Закону №1058-IV, Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тим самим, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. 
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 (далі - Положення №28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України. 
Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058, Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України. 
Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. 
Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України (далі - Постанова №25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за №339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера. 
Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови №25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. 
Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. 
Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. 
Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з урахуванням повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, ефективним способом захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення буде визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 щодо відмови в призначенні пенсії та зобов`язання невідкладно повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії. 
Доводи апеляційної скарги наведених вище висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до непогодження із ними. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

                                                           постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року в адміністративній справі №300/413/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. Я. Качмар