ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" липня 2023 р.                                                              Справа №914/4018/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді:                                                                      Марка Р.І.,
Суддів:                                                                                Матущака О.І.,
Скрипчук О.С.,
Секретар судового засідання:                                                  Чудяк Х.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Курилич А.Я.,
від відповідача: Шнир О.Б.,
від третьої особи 1: не з`явилися,
від третьої особи 2: не з`явилися,
від третьої особи 3: не з`явилися,
від третьої особи 4: не з`явилися,
від третьої особи 5: не з`явилися,
розглянувши матеріали апеляційної скарги  ОСОБА_1 б/н від 03.04.2023 (вх. № 01-05/1025/23 від 04.04.2023) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2023 (повний текст рішення складено 13.03.2023)
у справі № 914/4018/21 (суддя Матвіїв Р.І.)
за позовом:  ОСОБА_1 , Львівська область, Сколівський район, село Плав`я,
до відповідача: ОСОБА_2 , м. Львів, м. Винники,
за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача:  ОСОБА_3 , м. Львів,
за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_4 , м. Львів,
за участю третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача:  ОСОБА_5 , м. Львів-Винники,
за участю третьої особи 4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_6 , м. Львів,
за участю третьої особи 5, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, м. Львів,
про визнання недійсною заяви про вихід з товариства, визнання відсутнім права на отримання вартості частини майна товариства, безпідставне набуття частки у завищеному розмірі 
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.02.2023 у справі № 914/4018/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Суд першої інстанції, перевіривши наявні в справі докази, дійшов до висновку відповідачем дотримано порядку виходу зі складу товариства та не встановлено порушення реалізацією відповідачем такого права інтересів позивача, адже ніяких змін у статусі та становищі позивача не відбулося ні на час виходу, ні на час звернення з позовом до суду у цій справі.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга б/н від 03.04.2023 (вх. № 01-05/1025/23) надійшла на електронну адресу суду 03.04.2023.
13.04.2023 від апелянта надійшла заява б/н від 13.04.2023 (вх. №01-04/2502/23) про відкликання апеляційної скарги в частині оскарження відмови у визнанні недійсної заяви ОСОБА_2 про вихід з товариства. 
Згідно ч.3 ст.266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Отже, згідно із апеляційною скаргою та заявою про відкликання апеляційної скарги в частині, суд вважає за потрібне розглянути апеляційну скаргу у частині відмови у задоволенні вимоги про визнання відсутності права у ОСОБА_2 на отримання вартості частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту», яка пропорційна зареєстрованій за нею частці статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» у розмірі 23,27%.
В апеляційній скарзі апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції було винесено з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що якщо ОСОБА_2 вийде зі складу учасників товариства із часткою у 23,27% статутного капіталу та отримає пропорційно цій частці частину чистих активів, то наступне включення бувших акціонерів буде відбуватись за рахунок існуючих учасників, у тому числі позивача. Тобто, надлишкових 2 143 335,04 грн (5,06 % чистих активів), які хоче отримати ОСОБА_2 , необхідно буде забирати від позивача та інших учасників. Також звертає увагу, що наслідком виходу є зменшення розміру статутного капіталу. У свою чергу зменшенням статутного капіталу є задоволення вимог кредитора за рахунок існуючих учасників або формування статутного капіталу за рахунок коштів товариства, що мали б бути виплачені на користь учасників.
09.05.2023 від ОСОБА_2 надійшов відзив б/н від 08.05.2023 (вх. №01-04/3037/23) на апеляційну скаргу, в якому відповідачка, не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає їх необґрунтованими з огляду на те, що наведений позивачем спосіб захисту суперечить закону, спрямований на порушення права відповідача, яка була учасником ТзОВ “Будівельно-монтажне підприємство побуту”. Позивач обрав неналежний спосіб захисту, який не лише не може відновити порушені його права, а призводить до порушення права відповідача на вихід з товариства. Заява про вихід з товариства вже реалізована та призвела до настання правових наслідків (її подання призвело до виходу відповідача із товариства) та подальше її визнання недійсним не відміняє факту виходу відповідача з товариства та не призводить до будь-яких інших правових наслідків, в тому числі не призводить до повторного прийняття (чи повернення) відповідача до складу учасників товариства. 
Також, відповідач вважає, що позивач намагається довести факт порушення своїх прав шляхом посилання на те, що у випадку виходу відповідача з товариства та виплати їй вартості її частки, позивач не зможе отримати своєї частки (зокрема, у випадку його виходу з товариства) в тому розмірі, на який він розраховує та вважає, що має право. Тобто, позивач порушення своїх майнових прав доводить шляхом посилання на ті обставини, які ще не настали (його вихід з товариства і право на отримання ним вартості частки; прийняття інших осіб до складу учасників товариства) та які можуть і не настати. Іншими словами позивач посилається на порушення прав, які йому ще не належать, а належатимуть лише у випадку настання певних умов (факту його виходу з товариства). Відповідно, у позивача не виникло майнових прав кредитора, якими він обґрунтовує порушення його прав. Зокрема, для того, щоб в нього виникло право на отримання частини майна товариства він має спочатку вийти із складу учасників такого товариства. 
Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту” відзив не надіслало, проте подало клопотання, в якому просило здійснювати розгляд справи у відсутності товариства.

Відповідно протоколу передачі судової справи від 04.04.2023 вказану справу передано колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Матущака О.І. та Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі № 914/4018/21 та призначено її розгляд на 29.05.2023 об 10 год. 15 хв.
Ухвалою суду від 29.05.2023 відкладено розгляд справи на 26.06.2023.
Ухвалою суду від 26.06.2023 відкладено розгляд справи на 10.07.2023.
В судовому засіданні 10.07.2023 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача спростував доводи апеляційної скарги.
Представники третіх осіб 1,2,3,4,5 уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки не повідомили.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу відповідача, Західний апеляційний суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту” засноване шляхом перетворення (зміни організаційно-правової форми) Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 26 квітня 2014 року (протокол № б/н) та діє згідно з Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законами України “Про господарські товариства”, Законом України “Про акціонерні товариства”, іншими законодавчими актами України (п. 1 Статуту товариства, затвердженого Загальними зборами учасників ТзОВ “БМП побуту”, протокол № 2 від 10 березня 2015).
Відповідно до протоколу чергових загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” від 26.04.2014 затверджено порядок денний, зокрема, про зміну організаційно-правової форми Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” шляхом перетворення на Товариство з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, про призначення комісії з перетворення ПрАТ “БМП побуту” в товариство з обмеженою відповідальністю “БМП побуту”, про порядок та умови перетворення ПрАТ “БМП побуту” в ТзОВ “БМП побуту”. 
Відповідно до протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” від 23.09.2014 затверджено порядок денний, зокрема, про затвердження звіту про наслідки обміну акцій у статутному капіталі ПрАТ “БМП Побуту” на частки у статутному капіталі товариства-правонаступника, затвердження передавального акта (балансу) від ПрАТ “БМП Побуту” до ТзОВ “БМП Побуту”, обрання уповноваженої особи з питань державної реєстрації припинення ПрАТ “БМП Побуту”. Серед іншого прийнято пропозицію доповідача затвердити звіт про наслідки обміну акцій у статутному капіталі ПрАТ “БМП Побуту” на частки у статутному капіталі товариства-правонаступника, згідно з яким право на частки у статутному капіталі ТОВ “Будівельно-монтажне підприємство побуту” надається усім акціонерам, імена яких вказані у зведеному обліковому реєстрі власників іменних цінних паперів, сформованого станом на 22.04.2014 ПАТ “Національним депозитарієм України”.
Відповідно до протоколу № 1 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту” від 23.09.2014 затверджено порядок денний, зокрема, затвердження розміру статутного капіталу товариства, прийняття рішення про затвердження установчих документів товариства (статуту), затвердження передавального акту від ПрАТ “БМП побуту” до ТОВ “БМП побуту”, прийняття рішення про обрання уповноваженої особи з правом підписувати установчі документи (статут) товариства, прийняття рішення про обрання (призначення) органів управління товариства, уповноваження особи на подання документів та здійснення державної реєстрації створення ТОВ “БМП побуту”. Прийнятими рішеннями, зокрема, затверджено статутний капітал у розмірі 114 777 грн, затверджено статут ТОВ “БМП побуту”.
Матеріалами справи також підтверджено, що 10.03.2015 проведено загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, оформлені протоколом № 2, які вирішили, зокрема, створити Товариство з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту” як правонаступника Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” внаслідок перетворення останнього, затвердити статутний капітал ТОВ “БМП побуту” у розмірі 114 777 грн, затвердити статут Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту” у запропонованій редакції. 
Відповідно до п. 4 та п. 5.1.2 Статуту ТОВ “БМП побуту” учасниками товариства виступають такі особи: ОСОБА_4 (володіє часткою в сумі 117,43 грн, що становить 0,10 % статутного капіталу), ОСОБА_3 (володіє часткою в сумі 87 811,74 грн, що становить 76,51 % статутного капіталу), ОСОБА_2 (володіє часткою в сумі 26 707,01 грн, що становить 23,27% статутного капіталу), ОСОБА_1 (володіє часткою в сумі 140,73 грн, що становить 0,12% статутного капіталу).
Одним із прав учасників товариства, передбачених п. 4.2.4 Статуту товариства, є право вийти з товариства, отримавши при цьому вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.
У справі є копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 09.11.2016 про вихід з товариства, адресована Загальним зборам Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, зареєстрована в реєстрі за номером 2364, номер бланку НВА 162192. 
До справи також долучено опис вкладення в цінний лист з відтиском поштового штампа 28.11.16 та із зазначенням вмісту “заява ОСОБА_2 від 09.11.2016 № 2364 НВА 162192” та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з датою подання 28.11.2016 і датою отримання 30.11.2016, адресовані Товариству з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”.
Крім цього, у справі наявні копії заяв ОСОБА_2 про надання балансу і звіту про фінансовий результат за № 2364 НВА 162192 (напис прописом), адресована Товариству з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, датована 09.11.2016, та про надання балансу і звіту про фінансовий результат без номера, адресована Товариству з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, датована 09.11.2016. 
У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/1693/18 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту” про стягнення вартості частини майна товариства в сумі 9 856 799,68 грн. Відповідачем долучено до матеріалів справи копії окремих документів як процесуального, так і непроцесуального характеру, які є у справі № 914/1693/18, зокрема, копію акта від 30.11.2016, підписаного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , відповідно до змісту якого при відкритті поштового відправлення від ОСОБА_2 , адресованого Товариству з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, у конверті виявлено ксерокопію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 про вихід з товариства від 09.11.2016, оригіналу нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 09.11.2016 за реєстраційним номером 2364 бланк НВА 162192 не виявлено. Оригінал вказаного акта від 30.11.2016 жоден з учасників справи для огляду не представив.
Відповідно до заяви свідка ОСОБА_8 він 30.11.2016 ознайомився із двома заяви ОСОБА_2 : про надання балансу і звіту про фінансовий результат № 2364 НВА 162192 в оригіналі та про надання балансу і звіту про фінансовий результат без номера в копії, йому було доручено готувати копії документів для відповіді заявнику; заяви ОСОБА_2 про вихід з товариства за час виконання ним своїх обов`язків бухгалтера товариства не надходило.
Свідок ОСОБА_7 у поданій суду заяві повідомляє, що 30.11.2016 при розпаковуванні конвертів було виявлено чотири заяви, підписані ОСОБА_2 , дві з яких в оригіналі, дві в копії, а саме заява про надання балансу і звіту про фінансовий результат № 2364 НВА 162192 (оригінал), адресована Товариству з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, заява про надання балансу і звіту про фінансовий результат № 2365 НВА 162193 (оригінал), адресована Товариству з обмеженою відповідальністю “Будєвростиль”, заява про надання балансу і звіту про фінансовий результат без номера (копія), адресована Товариству з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, заява про надання балансу і звіту про фінансовий результат без номера (копія), адресована Товариству з обмеженою відповідальністю “Будєвростиль”.
Свідок ОСОБА_9 у поданій суду заяві свідка повідомляє, що при відкритті поштових конвертів 30.11.2016 виявила заяву ОСОБА_2 про надання балансу і звіту про фінансовий результат № 2364 НВА 162192 (оригінал), адресовану Товариству з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, заяву ОСОБА_2 про надання балансу і звіту про фінансовий результат № 2365 НВА 162193 (оригінал), адресовану Товариству з обмеженою відповідальністю “Будєвростиль”, заяву ОСОБА_2 про надання балансу і звіту про фінансовий результат без номера (копія), адресовану Товариству з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, заяву ОСОБА_2 про надання балансу і звіту про фінансовий результат без номера (копія), адресовану Товариству з обмеженою відповідальністю “Будєвростиль”. Із двох конвертів, адресованих Товариству з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”, один був цінним листом з описом вкладення, в описі вказано “Заява № 2364 НВА 162192”, другий конверт був рекомендований, в якому була копія заяви про надання балансу і звіту про фінансовий результат, без номера. Водночас, не вказує, що саме було в тому конверті.
Позивачем долучено переліки акціонерів Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” станом на 17.03.2014 (частка Кушпіт Алли – 18,2116), Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” на 22.04.2014 (частка Кушпіт Алли – 18,2116), Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” на 23.04.2014 (частка Кушпіт Алли – 18,2116), Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” на 19.06.2014 (частка Кушпіт Алли – 18,2116), Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” на 15.08.2014 (частка Кушпіт Алли – 18,2116), Приватного акціонерного товариства “Будівельно-монтажне підприємство побуту” на 17.09.2014 (частка Кушпіт Алли – 18,2116). 
Відповідач, доводячи повідомлення ним товариства про вихід учасника з товариства, подає копію повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту” від 04.03.2019 про скликання 10.04.2019 Загальних зборів товариства для розгляду заяви ОСОБА_2 про вихід з числа учасників товариства, про внесення змін і затвердження нової редакції Статуту товариства.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Згідно з положеннями статей 83, 88, 143 Цивільного кодексу України, статей 88, 167 Господарського кодексу України, статті 10 Закону України 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» (тут і далі - ЦК України, ГК України та Закон № 1576-XII відповідно у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Корпоративні права учасників господарського товариства визначаються законом і статутними (установчими) документами. Корпоративні відносини виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав із моменту державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю, а за своїм суб`єктним складом є такими, що виникають між господарським товариством та його учасником (засновником), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками) господарських товариств, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства (крім трудових).
За умовами частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Статтею 113 Цивільного кодексу України визначено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.
В силу частини третьої статті 80 Господарського кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.
Статтею 116 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.
Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом (частина друга статті 116 Цивільного кодексу України).
Зі змісту частини третьої статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" вбачається, що повідомлення про вихід учасника товариства фізичної особи має бути оформлено у вигляді заяви про вихід із товариства. Водночас чинним законодавством України не встановлено форми такої заяви, а лише зазначено про те, що у разі внесення змін до установчих документів, які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, має бути поданий, зокрема, примірник оригіналу (ксерокопія, нотаріально засвідчена копія) такої заяви.
Вихід засновника (учасника) з товариства є безумовним суб`єктивним правом учасника. При цьому товариство є суб`єктом лише пасивного обов`язку не перешкоджати реалізації цього права. Реалізація права на вільний вихід з товариства шляхом подачі відповідної заяви учасником є одностороннім правочином, від якого учасник може відмовитися, зокрема шляхом подачі відповідної заяви про відкликання заяви про вихід.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 вересня 2020 року у справі № 916/2968/19.

Пунктом 3 частини першої статті 116 ЦК України, частиною першою статті 88 ГК України та пунктом «в» частини першої статті 10 Закону № 1576-XII (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, зокрема, право учасника вийти в передбаченому установчими документами порядку зі складу товариства.
Вихід зі складу учасників товариства не пов`язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв`язку з цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв`язку. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.
Відповідно до статті 7 Закону № 1576-XII (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зміни, які сталися в установчих документах товариства і які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства. Товариство зобов`язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установчих документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру.
З аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що існує певний порядок для виходу особи зі складу учасників товариства, заключним кроком у якому є реєстрація такого виходу у державному реєстрі.
Правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 127/16567/17.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/2968/19 вказує, що вихід засновника (учасника) з товариства є безумовним суб`єктивним правом учасника. При цьому товариство є суб`єктом лише пасивного обов`язку не перешкоджати реалізації цього права. Реалізація права на вільний вихід з товариства шляхом подачі відповідної заяви учасником є одностороннім правочином, від якого учасник може відмовитися, зокрема шляхом подачі відповідної заяви про відкликання заяви про вихід.
Вихід зі складу учасників товариства не пов`язується ані з рішенням зборів учасників, ані з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв`язку з цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв`язку. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.10.2019 у справі № 127/16567/17.

У матеріалах справи є нотаріально посвідчена копія заяви ОСОБА_2 від 9 листопада 2016 року, яка була відправлена на Загальні збори Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-монтажне підприємство побуту”. Зареєстрована під номером 2364 і мала номер бланку НВА 162192. Як доказ надіслання заяви до товариства додано опис вкладення в цінний лист з поштовим штампом від 28 листопада 2016 року, на якому було зазначено вміст "заява ОСОБА_2 від 09.11.2016 № 2364 НВА 162192". Також було надіслано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, дата подання якого була 28 листопада 2016 року, а дата отримання - 30 листопада 2016 року. Всі ці докази підтверджують, що заява ОСОБА_2 від 9 листопада 2016 року про вихід з товариства була надіслана до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне підприємство побуту" 28 листопада 2016 року. Заява зареєстрована в реєстрі під номером 2364 та номер бланку НВА 162192.
Окрім цього у справі наявні копій заяв ОСОБА_2 про надання балансу і звіту про фінансовий результат від 09.11.2016. Одна з копій має номер і номер бланку, а інша не містить таких реквізитів, однак це не спростовує факт надіслання відповідачем заяви про вихід, а також не заперечують факт отримання таких заяв товариством.

Також колегія суддів зауважує, що матеріалами справи не підтверджено, що вихід учасника з товариства був здійснений з метою уникнення майнової відповідальності. Тобто, немає достатніх підстав стверджувати, що відповідач, скориставшись своїм безумовним правом на вихід з товариства, зробив це на шкоду кредиторам, які не є іншими учасниками товариства або самим товариством, або зловживав цим правом. Варто зауважити, що жодне рішення стосовно наслідків виходу відповідача з товариства не було прийнято. Окрім того, законодавчі акти та статут товариства передбачають право учасника, який виходить з товариства, на отримання вартості частини майна, пропорційної його частці. Тому не можна розцінювати вихід учасника як негативний чинник для товариства.

Окрім того, апелянт вказує, що на момент прийняття рішення про перетворення, на момент припинення акціонерного товариства та припинення обігу і анулювання випуску акцій ОСОБА_2 належало 83 611 шт акцій, вартістю 20 902,72 грн, що дорівнювало 18,21 % від загального випуску акцій та Статутного капіталу акціонерного товариства та зазначає, що якщо ОСОБА_2 вийде із складу учасників товариства із часткою у 23,27% статутного капіталу та отримає пропорційно цій частці частину чистих активів, то наступне включення бувших акціонерів буде відбуватись за рахунок існуючих учасників, у тому числі й позивача.
Законом України “Про господарські товариства” в редакції, чинній на 09.11.2016, а саме ст. 10 передбачено одним із прав учасника товариства вихід в установленому порядку з товариства. Відповідно до ст. 54 вказаного Закону при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.
Суд зауважує, що Статутом ТОВ “БМП побуту” передбачено участь ОСОБА_2 з часткою в сумі 26 707,01 грн, що становить 23,27 % статутного капіталу. Статут товариства затверджений Загальними зборами учасників ТзОВ “БМП побуту”, протокол № 2 від 10 березня 2015. Докази оскарження процедури перерозподілу часток у момент перетворення товариства чи в момент затвердження Статуту, як і докази визнання установчого документа чи рішення загальних зборів товариства незаконними, недійсними, сторонами не подано. Правомірність рішень, змін по перетворенню та перерозподілу часток у період з 2014 по 2016 роки, факти сплати чи несплати внеску учасником ОСОБА_2 не є предметом оскарження в цій справі.

Також, колегія суддів, зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив дотримання відповідачем порядку виходу зі складу товариства та відсутність порушення реалізацією відповідачем такого права інтересів позивача, адже ніяких змін у статусі та становищі позивача не відбулося ні на час виходу, ні на час звернення з позовом до суду у цій справі, а отже немає підстав для задоволення позовних вимог.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.
Отже, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 86,129,236,254,269,270,275,276,281,282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2023 у справі № 914/4018/21 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.07.2023.

Головуючий суддя                                                                                Марко Р.І.

Суддя                                                                                                    Скрипчук О.С.

Суддя                                                                                          Матущак О.І.