У Х В А Л А
20 липня 2023 року
м. Київ
справа № 757/442/19
провадження № 61-6597ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.
Позов обгрунтований тим, що 22 жовтня 2007 року  ОСОБА_1 уклав із Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», договір банківського вкладу № SAMDN18000700321722, вклад «Пенсійний накопичувальний», згідно з умовами якого вніс на рахунок банку кошти у розмірі 183 710,44 грн строком на 12 місяців до 22 жовтня 2008 року зі сплатою банком 15,25 % річних за користування коштами. 
Факт внесення коштів підтверджується договором та електронною ощадною книжкою № НОМЕР_1 , отримання якої позивач підтвердив на підставі пункту 19 договору.
Позивач зазначив, що за ініціативою відповідача в період з 29 жовтня до 01 листопада 2012 року вклад «Пенсійний накопичувальний» за договором від 22 жовтня 2007 року № SAMDN18000700321722 переоформлено на декілька вкладів, а саме:
1) договір № SAMDN25000730117102 від 29 жовтня 2012 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 18 000,00 дол. США з процентною ставкою 8,5 % річних, строком на 366 днів до 29 жовтня 2013 року включно;
2) договір від 30 жовтня 2012 року № SAMDN25000730151126 на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 18 000,00 дол. США з процентною ставкою 8,5 % річних, строком на 366 днів до 30 жовтня 2013 року включно;
3) договір від 31 жовтня 2012 року № SAMDN25000730185432 на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 18 000,00 дол. США з процентною ставкою 8,5 % річних, строком на 366 днів до 31 жовтня 2013 року включно;
4) договір від 01 листопада 2012 року № SAMDN25000730219353 на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 55 476,00 грн з процентною ставкою 18 % річних, строком на 366 днів до 01 листопада 2013 року включно.
У 2014 році у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень в Автономній Республіці Крим депозитні рахунки ОСОБА_1 заблоковано і нарахування процентів припинено. 
27 лютого 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, яка отримана останнім 02 березня 2018 року, про розiрвання договорiв: № SAMDN25000730117102; № SAMDN25000730151126; № SAMDN25000730185432; № SAMDN25000730219353 з 05 березня 2018 року, залишена відповідачем без належного реагування.
Посилаючись на порушення своїх прав як вкладника за договорами банківського вкладу, після уточнення 04 травня 2020 року позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь: 
1) за банківським вкладом № SAMDN НОМЕР_2 кошти у розмiрi 18 033,53 дол. США, відсотки за користування вкладом - 8 634,13 дол. США, три проценти річних - 1 570,11 дол. США, пеню - 15 504 133,29 грн;
2) за банківським вкладом № SAMDN НОМЕР_3 кошти у розмірі 18 029,35 дол. США, відсотки за користування вкладом - 8 510,59 дол. США, три проценти річних - 1 570,03 дол. США, пеню - 15 503 351,71 грн; 
3) за банківським вкладом № SAMDN НОМЕР_4 кошти у розмірі 18 025,15 дол. США, відсотки за користування вкладом - 8 638,56 дол. США, три проценти річних 1 570,03 дол. США, пеню - 15 503 344,94 грн; 
4) за банківським вкладом №   НОМЕР_5 кошти у розмірі 55 612,79 грн, відсотки за користування вкладом - 57 783,76 грн, три проценти річних 16 932,59 грн, пеню - 6 180 394,37 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року, позов задоволено частково.
Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладів з відсотками у розмірі 68 087,41 дол. США та 82 989,57 грн, три проценти річних у розмірі 174 298,07 грн, без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку, з яких:
за договором № SAMDN25000730117102 від 29 жовтня 2012 року суму вкладу в розмірі 18 033,53 дол. США, відсотки - 4 657,73 дол. США, три проценти річних - 1 534,93 дол. США, що еквівалентно 56 130,24 грн;
за договором № SAМDN25000730151126 вiд 30 жовтня 2012 року суму вкладу у розмірі 18 033,57 дол. США, відсотки - 4 665,05 дол. США, три проценти річних - 1535,14 дол. США, що еквівалентно 56 137,92 грн;
за договором № SAМDN25000730185432 вiд 31 жовтня 2012 року суму вкладу у розмірі 18 025,15 дол. США, відсотки - 4 672,38 дол. США, три проценти річних - 1535,35 дол. США, що еквівалентно 56 145,60 грн;
за договором № SAМDN25000730219353 вiд 01 листопада 2012 року суму вкладу у розмірі 55 612,79 грн, відсотки - 31 376,78 грн, три проценти річних - 58 84,31 грн.
В іншій частині позову відмовлено, вирішено питання розподілу судових витрат.
Частково задовольнивши позов, суди виходили з такого.
Позивач у заяві про розірвання договорів, повернення вкладів та нарахованих відсотків від 26 лютого 2018 року просив відповідача розірвати договори саме з 05 березня 2018 року, що не заперечується і відповідачем.
Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум вкладів в розмірі 18 033,53 доларів США, 18 029,35 дол. США, 18 025,15 дол. США, 55 612,79 грн, оскільки між сторонами укладено договори банківського вкладу та банк не виконав свого зобов`язання щодо повернення вкладів позивачу за цими договорами.
Відповідно до статей 524, 533 ЦК України стягнення коштів, внесених за договорами депозитного вкладу, підлягають стягненню у іноземній валюті.
Оскільки позивач протягом тривалого часу не вимагав повернення суми вкладів, то договори банківського вкладу постійно продовжувались, тому позовні вимоги про стягнення відсотків підлягають задоволенню частково.
Відповідно до заяви позивача договори банківського вкладу є розірваними на підставі статті 653 ЦК України з 5 березня 2018 року. Отже, договірні зобов`язання на майбутнє, після розірвання договорів банківського вкладу, між сторонами припинилися.
Згідно зі статтями 1061, 1070 ЦК України виплата передбачених договором процентів поширюється лише на період дії договорів вкладу та після припинення таких договору проценти не нараховуються, тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після розірвання договору банківського вкладу, яким припинено договори вкладу, не застосовуються.
Враховуючи те, що між позивачем та банком припинено правовідносини з договору банківського вкладу, то положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме щодо нарахування та стягнення пені за період з 06 березня 2019 року до 05 червня 2020 року (одна з позовних вимог) не поширюється на спірні правовідносини.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі                       № 6-1286цс16 щодо валютних вкладів сума валютного вкладу та проценти стягуються у валюті, а три проценти річних - у національній валюті України.
Суд конвертує суми пені, розраховані у валюті, та стягує їх у гривні за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на 10 серпня 2022 року (36,5686 грн за 1 долар США).
Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за період з 06 березня 2018 року до 05 червня 2020 року.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладів з відсотками у розмірі 68 087,41 дол. США та 82 989,57 грн, а також три проценти річних - 174 298,07 грн.
Суд апеляційної інстанції вказав, що у матеріалах справи відсутні докази і такі відповідач не надав, що позивач, як кредитор щодо первісного боржника АТ КБ «ПриватБанк» запропонував або надав згоду на переведення боргу за депозитними договорами на іншого боржника ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за депозитними договорами.
Така правова позиція щодо неприйнятності доводів АТ КБ «ПриватБанк», що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон» у зв`язку з переведенням на нього банком боргу, сформована Верховним Судом та є усталеною (постанови Верховного Суду: від 15 червня 2022 року у справі № 199/5331/19, від 30 вересня 2022 року у справі № 757/18882/20-ц, від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21).
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди попередніх інстанцій встановили, що між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено договір банківського вкладу № SAMDN18000700321722, вклад «Пенсійний накопичувальний», за умовами якого позивач вніс на рахунок банку кошти у розмірі 183 710,44 грн строком на 12 місяців до 22 жовтня 2008 року зі сплатою банком 15,25 % річних за користування коштами. Факт внесення коштів підтверджується договором, копія якого є в матеріалах справи, та електронною ощадною книжкою № НОМЕР_1 , отримання якої позивач підтвердив відповідно до пункту 19 договору.
У період із 29 жовтня до 01 листопада 2012 року вклад «Пенсійний накопичувальний» за договором № SAMDN18000700321722 від 22 жовтня 2007 року переоформлено на декілька вкладів, а саме:
1) договір № SAMDN25000730117102 від 29 жовтня 2012 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 18 000,00 дол. США з процентною ставкою 8,5 % річних, строком на 366 днів до 29 жовтня 2013 року включно;
2) договір від 30 жовтня 2012 року № SAMDN25000730151126 на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 18 000,00 дол. США з процентною ставкою 8,5 % річних, строком на 366 днів до 30 жовтня 2013 року включно;
3) договір від 31 жовтня 2012 року № SAMDN25000730185432 на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 18 000,00 дол. США з процентною ставкою 8,5 % річних, строком на 366 днів до 31 жовтня 2013 року включно;
4) договір від 01 листопада 2012 року № SAMDN25000730219353 на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 55 476,00 грн з процентною ставкою 18 % річних, строком на 366 днів до 01 листопада 2013 року включно.
У зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень в Автономній Республіці Крим та заблокуванням депозитних рахунків позивач 27 лютого 2018  року подав вiдповiдачу заяву, яка отримана ним 02 березня 2018 року, про розiрвання договорiв: № SAMDN25000730117102; № SAMDN25000730151126; № SAMDN25000730185432; № SAMDN25000730219353 з 05 березня 2018 року і повернення коштів за вкладами, яка залишена відповідачем без належного реагування.
Після отримання відповідачем заяв позивача про розірвання депозитних договорів та повернення коштів за депозитними вкладами, договірні правовідносини між сторонами за договорами банківського вкладу припинились.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та підстави оскарження 
У травні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслало поштовим зв`язком до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків, запропоновано надати належні та допустимі докази того, що суд апеляційної інстанції, не виконав вимоги статті 272 ЦПК України та не направив йому повний текст судового рішення, або зазначити інші поважні підстави пропуску строку на касаційне оскарження та доплатити судовий збір у розмірі 3 490,00 грн.
На виконання ухвали від 24 травня 2023 року банк надав платіжну інструкцію про сплату судового збору у розмірі 3 490,00 грн та докази отримання оскаржуваного судового рішення 05 квітня 2023 року.
Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Київський апеляційний суд прийняв постанову 23 березня 2023 року, останній день строку на касаційне оскарження припадав на 24 квітня 2023 року, а касаційну скаргу направлено поштовим зв`язком 04 травня 2023 року.
Враховуючи те, що касаційну скаргу направлено поштовим зв`язком 04 травня 2023 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, то клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про поновлення строку підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не застосували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16-ц, провадження № 61-43404св18, від 23 грудня 2021 року у справі № 910/13/21, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18-ц, провадження № 61-697св20, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18.
АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що воно є неналежним відповідачем у справі, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Належний відповідач у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон».
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, розглядаючи касаційну скаргу, та застосовані норми права
Заявник зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача у справі.
Належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки останнє на підставі договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитним договором, укладеним сторонами.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суди встановили, що АТ КБ «Приватбанк» є належним відповідачем у справі, оскільки суду не надано доказів письмової згоди кредитора - позивача у справі на заміну боржника у зобов`язанні за депозитним договором на іншу особу - ТОВ «ФК «Фінілон», що виключає здійснення заміни боржника у зобов`язанні відповідно до статті 520 ЦК України.
Згідно із статтею 520 ЦПК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
У касаційній скарзі АБ КБ «Приватбанк» посилається на те, що надало суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження надання позивачем згоди на переведення боргу від банку на ТОВ «ФК «Фінілон». Проте не зазначає, які саме докази надано судам попередніх інстанцій. Таке посилання АБ КБ «Приватбанк» не спростовує висновки судів, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів того, що він звертався до  ОСОБА_1 про надання згоди на переведення боргу від АТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами депозитних вкладів.
За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що саме АТ «КБ «Приватбанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі. Доказів протилежного банк не надав.
Практика Верховного Суду, на яку посилається заявник, стосується того, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові. Предмет позову, фактичні обставини та правовідносини у справах не є подібними до правовідносин, які виникли у справі, що переглядається.
Щодо визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року, провадження                              № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
З огляду на викладене підстави касаційного оскарження, зазначені АТ КБ «ПриватБанк» в касаційній скарзі, не підтвердилися.
Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.
Висновки
З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
Поновити Акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк» строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення коштів відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     А. С. Олійник
         О. В. Ступак
В. В. Яремко