УХВАЛА

27 вересня 2023 року 

м. Київ

справа №990/134/23
адміністративне провадження № П/990/134/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Гімона М.М.,  Дашутіна І.В.,  Яковенка М.М., 

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

представників: позивачів - адвоката Таращука О.І., відповідача - Пантюхової Л.Р. ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправним та скасування Указу від 19 жовтня 2022 року №726/2022 (в частинах),

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2023 року представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокатом Шульженком Ігорем Вікторовичем подано до Верховного Суду як суду першої інстанції адміністративний позов до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року №726/2022 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" в частині введення в дію пунктів 253 та 255 додатку до цього рішення Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до яких застосовано персональні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до громадян Грузії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Одночасно було порушено й питання поновлення строку звернення до суду, проте у зв`язку із визнанням причин пропуску неповажними ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2023 року позовна заява залишалась без руху із наданням десятиденного з дня вручення копії ухвали строку для повідомлення інших підстав.

На виконання вимог вищевказаної ухвали представником позивачів Шульженком І.В. подано заяву від 31 липня 2023 року про поновлення пропущеного строку звернення з позовом у даній справі, розглянувши яку, Верховний Суд дійшов висновку про можливість її задоволення, постановивши ухвалу від 07 серпня 2023 року про відкриття провадження.

Втім в подальшому від відповідача надійшло клопотання про залишення даного позову без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з посиланням на передчасність висновку Суду про пропуск встановленого частиною 2 статті 122 КАС України строку з поважних причин, зокрема, з огляду на неврахування тієї обставини, що позивачам стало відомо про видання Президентом України Указу №726/2022 не пізніше 28 жовтня 2022 року, тобто через декілька днів після його офіційного оприлюднення, водночас останні проявили бездіяльність у питанні захисту своїх порушених прав в судовому порядку.

Представник відповідача в засіданні суду підтримала заявлене клопотання, надавши відповідні пояснення.

Представник позивачів в засіданні суду проти доводів й мотивів клопотання заперечив, озвучивши позицію, викладену в письмових запереченнях адвоката Шульженка І.В., в яких останній зазначав про законність і обґрунтованість висновків Верховного Суду щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом у даній справі, наведених в його ухвалі від 07 серпня 2023 року.

В частині 2 статті 55 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах неодноразово висловлювала правову позицію, згідно з якою встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням звернення до суду тощо.

Відтак встановлення судом поважності/неповажності причин пропуску процесуального строку можливе лише на підставі аналізу конкретних обставин, подій та послідовності дій суб`єкта правовідносин, які передували, зокрема, поданню позовної заяви.

Вирішуючи порушене представником відповідача питання про залишення позову без розгляду, Верховний Суд, заслухавши учасників процесу та зважаючи на повідомлені ними й встановлені обставини та подані у справу матеріали, вказує на таке.

Так, звертаючись з позовом, представник позивачів Шульженко І.В. вважав, що первинну позовну заяву ним було подано в межах встановленого частиною 4 статті 122 КАС України строку з огляду на вжиття заходів досудового врегулювання спору (адже після того як позивачі дізнались про видання оспорюваного Указу адвокат за законодавством Грузії Аміран Гігуашвілі, діючи в їх інтересах, вже 28 жовтня 2022 року надіслав до Офісу Президента України та Ради національної безпеки і оборони України запити з метою з`ясування підстав застосування санкцій), а його пропуск мав місце лише у проміжку з 26 червня 2023 року (закінчення тримісячного строку після отримання листа-відповіді Служби безпеки України) по 10 липня 2023 року та був обумовлений саме поверненням ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2023 року первинного позову.

Втім Верховний Суд в ухвалі від 12 липня 2023 року про залишення позовної заяви без руху вказав на помилковість такої позиції представника з огляду на неможливість застосування до спірних правовідносин положень частини 4 статті 122 КАС України та необхідність подання позову у даній справі у встановлений частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто, в даному випадку, з дати опублікування Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року №727/2022 в газеті "Урядовий кур`єр" (22 жовтня 2022 року).

Прийнявши позицію Суду щодо застосування до спірних правовідносин шестимісячного строку звернення, представник позивачів Шульженко І.В. в заяві про поновлення строку звернення від 31 липня 2023 року як на поважні, на його думку, причини, що зумовили пропуск останнього, посилався на те, що адвокат Аміран Гігуашвілі, діючи поза межами виданої йому довіреності, здійснював листування з приводу застосування санкцій з компетентними органами України без відома ОСОБА_2 та ОСОБА_3 й про результати такого листування їх не повідомляв до 08 лютого 2023 року, коли надав переклад оскаржуваного Указу на грузинську мову і вони дізнались про застосування санкцій як таких й отримали можливість ознайомитись з його змістом; до того ж позивачі є громадянами іншої держави (Грузії), українською мовою не володіють; ОСОБА_3 ніколи не відвідував Україну, а ОСОБА_2 - востаннє в 2020 році; газета "Урядовий кур`єр" на території Грузії не тиражується і не розповсюджується.

Крім того, адвокат Шульженко І.В. зауважував, що після укладення з позивачами 12 квітня 2023 року договорів про надання правової допомоги він 13 квітня 2023 року вибув для виконання обов`язків журналіста на схід України (до зони бойових дій), розраховуючи, що встигне скласти, оформити та подати до суду позовну заяву в інтересах своїх клієнтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах шестимісячного строку звернення, проте внаслідок отримання мінно-вибухового поранення й лікування такий строк ним дотримано не було.

Як вже вказувалось в цій ухвалі, спірний (в частинах) Указ №726/2022 Президентом України було видано 19 жовтня 2022 року, а опубліковано в газеті "Урядовий кур`єр" 22 жовтня 2022 року.

При цьому такий Указ разом з відповідним рішенням Ради національної безпеки і оборони України, яке вводилось в дію, з додатками, у тому числі в частині, яка стосувалась позивачів, окрім їх офіційного опублікування в офіційних друкованих виданнях, був оприлюднений на офіційних вебсайтах Президента України (https://www.president.gov.ua/documents/7262022-44481), Верховної Ради України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/726/2022#Text), а також на офіційному вебсайті Ради національної безпеки і оборони України (https://www.rnbo.gov.ua/ua/Ukazy/5833.html).

Також, як зазначав адвокат Шульженко І.В. , одразу ж після того як позивачі дізнались про видання Указу їх грузинський адвокат Аміран Гігуашвілі вже 28 жовтня 2022 року звернувся до повноважних органів України з листами щодо підстав застосування санкцій.

Наведене свідчить, що позивачі могли дізнатись про порушення своїх прав з 22 жовтня 2022 року та, як підтвердив їх представник, фактично дізнались не пізніше 28 жовтня 2022 року.

Втім, договори про надання правової допомоги з адвокатом Шульженком І.В. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено лише 12 квітня 2023 року, що свідчить про досить неквапливий характер вжиття ними дій, спрямованих на захист в судовому порядку.

Представник відповідача в засіданні суду також звертала увагу на пасивну поведінку позивачів, які більше п`яти місяців займались пошуком адвоката, який би подав позов від їх імені, уклавши відповідні договори лише за декілька днів до закінчення шестимісячного строку; до того ж навіть після закінчення строку подання позову у разі реальної зацікавленості у захисті порушених прав позивачі повинні були дізнаватись про стан своєї справи у адвоката, а не байдужо очікувати на розвиток подій.

Разом з тим й адвокат Шульженко І.В., укладаючи договори про надання правової допомоги 12 квітня 2023 року та достеменно знаючи про необхідність вибуття наступного ж дня у відрядження до зони бойових дій, що не може бути не пов`язано з певними ризиками і небезпеками, не повідомив своїх довірителів про такі обставини (докази протилежного в матеріалах справи відсутні) та не вжив заходів по організації своєчасної підготовки і подання позову у даній справі.

При цьому не можуть бути розцінені як поважні причини пропуску строку звернення до суду й посилання представника позивачів на те, що їх адвокат за законодавством Грузії Аміран Гігуашвілі, здійснюючи листування з органами державної влади України, діяв поза межами своїх повноважень, а позивачі дізнались про застосування до них санкцій на підставі оспорюваного Указу лише 08 лютого 2023 року, оскільки це повністю суперечить тим обставинам, які наводились в позові при його поданні, й не підтверджується наявними у справі доказами (серед яких, зокрема, видана Амірану Гігуашвілі довіреність).

До того ж можливе перевищення Аміраном Гігуашвілі обсягу дій, на які його було уповноважено, жодним чином не пояснює причин пропуску строку звернення самими позивачами.

Не беруться до уваги Верховним Судом й доводи щодо неволодіння позивачами українською мовою, оскільки статус позивачів як громадян Грузії не надає їм порівняно з іншими особами жодних переваг як у вигляді особливого порядку інформування про застосування персональних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), так і у вигляді особливого визначення початку перебігу строку на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду; публікація ж оскаржуваного Указу державною мовою не є звуженням прав позивачів, оскільки вони мають право користуватися послугами перекладача та за наявності відповідних підстав могли звернутись до суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги в порядку, визначеному Законом України "Про безоплатну правову допомогу" від 02 червня 2011 року №3460-VI.

Така правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі №990/102/22 (провадження №11-119заі22).

Водночас з приводу посилань представника позивача в поданих ним запереченнях на клопотання на судову практику Верховного Суду (постанови від 21 липня 2020 року у справі №699/761/19 та від 16 жовтня 2019 року у справі №802/1149/14-а) слід вказати, що обставини згаданих судових справ не є релевантними до обставин даної справи, адже у них оцінка поважності причин пропуску строку звернення до суду надавалась в контексті захворювання й тривалого лікування саме позивачів, а не їх представників.

Аналогічно не можна залишити поза увагою й ту обставину (на якій в судовому засіданні наголошувала представник відповідача), що представник позивачів Шульженко І.В. у зв`язку із неможливістю своєї участі в судовому засіданні 27 вересня 2023 року зміг забезпечити присутність іншого представника (адвоката Таращука О.І.), тобто відповідно й після свого поранення в квітні 2023 року, розуміючи, що строк звернення до суду у зв`язку з можливим тривалим лікуванням ним буде пропущено, повинен був вжити аналогічних заходів задля недопущення такого пропуску.

Згідно з частиною 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За змістом пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, розглянувши подане клопотання та проаналізувавши викладені у ньому аргументи у зіставленні з доданими до справи доказами й вищенаведеними приписами процесуального закону, Верховний Суд дійшов переконання, що позивачами не наведено поважних причин, які б об`єктивно унеможливили своєчасне подання ними позовної заяви, а протилежний висновок в ухвалі про відкриття провадження був передчасним, що, в свою чергу, відповідно до частини 4 статті 123 КАС України дає підстави для залишення цього позову без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248, 250, 256, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправним та скасування Указу від 19 жовтня 2022 року №726/2022 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" в частині введення в дію пунктів 253 та 255 додатку до цього рішення Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до яких застосовано персональні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до громадян Грузії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, але може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 М.М. Гімон 
 І.В. Дашутін 
 М.М. Яковенко ,
Судді Верховного Суду