ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 вересня 2023 року 	м.Суми	

Справа №592/2743/23 
Номер провадження 22-ц/816/1094/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Князєва В.Б. у м. Суми, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, 

в с т а н о в и в :
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути на його користь з Зарічного відділу ДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції безпідставно набуті грошові кошти в сумі 115876,07 грн та судові витрати.
Свої вимоги мотивував тим, що на примусовому виконанні у Зарічному відділу ДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства знаходиться зведене виконавче провадження № 61279091, зокрема, виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . 
Вказував, що Зарічним відділом ДВС у місті Суми було виставлено на продаж майно ОСОБА_2 , а саме гараж літ. «Б», загальною площею 365,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Внаслідок нереалізації майна боржника на третіх електронних торгах, у листопаді місяці 2020 року ОСОБА_1 отримав повідомлення від Зарічного відділу ДВС у місті Суми № 124514 від 26 листопада 2020 року, в якому йому було запропоновано залишити за собою нереалізоване майно боржника в рахунок погашення боргу. 
ОСОБА_1 заявою повідомив Зарічний відділ ДВС у місті Суми про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника. 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 отримав повідомлення від Зарічного відділу ДВС у місті Суми № 132739 від 16 листопада 2020 року, в якому йому було запропоновано внести на депозитний рахунок Зарічного відділу ДВС у місті Суми різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягала стягненню на його користь, оскільки вартість нереалізованого майна перевищувала суму боргу, яка підлягала стягненню за виконавчим документом. 
Різниця між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягала стягненню на користь ОСОБА_1 в сумі 125840,12 грн була сплачена згідно квитанції від 05 січня 2021 року, про що відповідача було повідомлено письмово. 
21 січня 2021 року ВП № 56075151 заступником начальника Зарічного відділу ДВС у місті Суми було винесено постанову та складено акт про передачу ОСОБА_1 майна боржника в рахунок погашення боргу.
Разом з тим, рішенням Сумського окружного адміністративного суду 21 вересня 2021 року у справі № 480/1244/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 . Визнано протиправними та скасовано постанову та акт заступника начальника відділу Зарічного ВДВС у місті Суми про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 21 січня 2021 року ВП № 56075151. 
Таким чином, з моменту набрання законної сили рішенням Сумського окружного адміністративного суду 21 вересня 2021 року у справі № 480/1244/21 Зарічний відділ ДВС у місті Суми набув обов`язку щодо повернення коштів, які були внесені ОСОБА_1 05 січня 2021 року на депозитний рахунок Зарічного відділ ДВС у місті Суми, як різниця між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягала стягненню на його користь. 
Однак, Зарічний відділ ДВС у місті Суми не виконав свого обов`язку щодо повернення коштів, які були внесені ОСОБА_1 05 січня 2021 року на депозитний рахунок відповідача.
13 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Зарічного відділу ДВС у місті Суми про вжиття заходів щодо повернення коштів, які були внесені ним 05 січня 2021 року на депозитний рахунок Зарічного відділу ДВС у місті Суми. При поверненні коштів просив врахувати, що від відповідача на його картковий рахунок надходили кошти: 27 січня 2021 року - 4349,37 грн та 03 лютого 2021 року - 5614,68 грн.
Листом № 6/67898 від 08 грудня 2022 року його було повідомлено, що кошти в розмірі 125840,12 грн, які надійшли на депозитний рахунок відділу розподілено у відповідності до вимог ст. 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження».
Також вказував, що на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду та постанови Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 480/1244/21 державним виконавцем направлено вимоги стягувачам щодо повернення перерахованих коштів, а також направлено подання до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, проте кошти до цього часу не були повернуто.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 115876 грн 07 коп. та 1158 грн 76 коп. судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Зарічний відділ ДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що саме стягувачі у виконавчому провадженні є набувачами (володільцями), та з урахуванням положень 1212 ЦК України, є особами, які набули майно або зберегли його у себе за рахунок іншої особи. 
Вважає, що набувачами коштів позивача є не відповідач, а стягувачі у виконавчих провадженнях, які в свою чергу мають обов`язок щодо повернення відповідних коштів.
Вказує, що грошові кошти, які надійшли відповідачу на депозитний рахунок, у тому числі спрямовані на стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а тому набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Отже, саме територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає відповідач. 
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, відповідно до повідомлення №124514 від 26 листопада 2020 року Зарічного відділу ДВС у місті Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) запропоновано ОСОБА_1 залишити за собою нереалізоване майно боржника в рахунок погашення боргу (а.с. 18).
08 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Зарічного відділу ДВС у місті Суми про залишення за собою в рахунок погашення заборгованості нереалізоване майно у відповідності до вимог ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».
Повідомленням від 16 грудня 2020 року № 132739 Зарічний відділ ДВС у місті Суми запропоновано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок відділу різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів (а.с. 19).
Листом від 05 грудня 2021 року ОСОБА_1 повідомив Зарічний відділ ДВС у місті Суми про сплату ним 05 грудня 2021 року 125840,12 грн різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягала стягненню на користь ОСОБА_1 за виконавчими документами (а.с. 20-21).
Постановою заступника начальника відділу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми від 21 січня 2021 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу ВП № 56075151 передано стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 592/11738/17 наступне майно: нежитлове приміщення, гараж літ. Б, загальна площа 365,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 на підставі правовстановлюючих документів, на загальну суму 455336,00 грн (а.с. 7).
За фактом передачі вказаного майна, 21 січня 2021 року Зарічним відділу державної виконавчої служби у місті Суми складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу (а.с. 8).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду 21 вересня 2021 року у справі № 480/1244/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року визнано протиправними та скасовано постанову та акт заступника начальника відділу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 21 січня 2021 року ВП № 56075151 (а.с. 9-17).
13 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Зарічного відділу ДВС у місті Суми, в якій просив вжити заходів щодо повернення коштів, які були внесені ним 05 січня 2021 року на депозитний рахунок Зарічного відділу ДВС у місті Суми, як різниця між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягала стягненню на його користь. При поверненні коштів просив врахувати, що від Зарічного відділу ДВС служби у місті Суми на його картковий рахунок надходили кошти: 27.01.2021 - 4349,37 грн та 03.02.2021 - 5614,68 грн (а.с. 22-24).
Листом № 6/67898 від 08 грудня 2022 року Зарічний відділ ДВС у місті Суми повідомив ОСОБА_1 про те, що кошти в розмірі 125840,12 грн, які надійшли на депозитний рахунок відділу розподілено у відповідності до вимог ст. 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду та постанови Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 480/1244/21 державним виконавцем направлено вимоги стягувачам щодо повернення перерахованих коштів, а також направлено подання до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після надходження коштів на депозитний рахунок відділу кошти будуть перераховані ОСОБА_1 (а.с. 25).
Грошові кошти, які надійшли від ОСОБА_1 на депозитний рахунок відповідача спрямовані на погашення боргу по зведеному виконавчому провадженню № 61279091, а саме: ОСОБА_2 - кошти у розмірі 65755,16 грн та у розмірі 601,93 грн (а.с. 35, 37); ОСОБА_4 - у розмірі 1689,26 грн (а.с. 34); Державній фіскальній службі кошти - у розмірі 13731,93 грн (а.с. 36).
Також Зарічним відділом ДВС у місті Суми на рахунок Державної казначейської служби України перераховано виконавчий збір у розмірі 168,93 грн, у розмірі 60,19 грн, у розмірі 6575,52 грн, у розмірі 27157,38 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 38-41).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 115876,07 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.ч. 6-9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.
У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.
У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.
Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.
Закон України «Про виконавче провадження» не містить механізму повернення грошових коштів, сплачених стягувачем на депозитний рахунок державної виконавчої служби, як різниця між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягала стягненню на його користь, в разі визнання протиправними та скасування постанови та акта виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а тому підлягають застосуванню загальні норми права, зокрема, зобов`язання повернення безпідставно набутого майна (підстава, на якій були набуті грошові кошти, згодом відпала) урегульовано ст. 1212 ЦК України.
Так, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 грошові кошти було перераховано на депозитний рахунок Зарічного відділу ДВС у місті Суми та набуті відповідачем під час процедури передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника ОСОБА_2 у рахунок погашення його боргу згідно з виконавчим листом № 592/11738/17, виданого 29 січня 2018 року, оформленої шляхом винесення державним виконавцем 21 січня 2021 року постанови та складення акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, як це передбачено приписами ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи, що постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 21 січня 2021 року скасовані у судовому порядку, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що отримані відповідачем грошові кошти на підставі вказаних документів підлягають поверненню ОСОБА_1 на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані, відпала.
Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що набувачами коштів позивача є не відповідач, а стягувачі у виконавчих провадженнях, які повинні повертати відповідні грошові кошти, оскільки саме на депозитний рахунок Зарічного відділу ДВС у м. Суми були сплачені грошові кошти, як це передбачено положеннями ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», та підлягають поверненню відповідачем позивачу. 
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, посилання відповідача на відсутність грошових коштів на рахунку Зарічного відділу ДВС у місті Суми, не спростовує його обов`язку повернути отримані від позивача кошти в сумі 115876,07 грн. Крім того, подальший розподіл відповідачем грошових коштів, не може виступати підставою для припинення обов`язку по поверненню отриманих ним коштів позивачу, оскільки скасовані судом постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу не породжують позитивних юридичних наслідків.
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов