ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 вересня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/6156/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року (суддя Дєєв М.В.) у справі №160/6156/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                               встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової винагороди ОСОБА_1 у розмірі до 100000,00 грн. під час дії воєнного стану за вересень та жовтень 2022 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні;
- визнати неправомірним невключення ОСОБА_1 до наказів про виплату додаткової винагороди за вересень та жовтень 2022 року відповідно;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням фактично виплачених сум за вересень та жовтень 2022 року, та включити ОСОБА_1 до Наказів про виплату додаткової винагороди за вересень та жовтень 2022 року відповідно.
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що всупереч чинному законодавству відповідачем не включено позивача до наказів про виплату додаткової винагороди, оскільки, виконуючи бойове завдання пов`язане із захистом Батьківщини, позивачем 04.09.2022 року отримано травму, лікування якої проводилось у період  з 04.09.2023 року по 07.09.2023 року та після закінчення якого він потребував відпустки за станом здоров`я, що підтверджується висновками військово-лікарської комісії. Позивач зазначав, що перебування на лікуванні та перебування у відпустці для лікування після поранення за висновком військово-лікарської комісії, є підставою для нарахування додаткової винагороди у відповідності до положень постанови КМУ №168.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову. суд першої інстанції фактично виходив з того, що позивачем не було надано доказів, а судом не встановленого того, що у спірному періоді позивач перебував на лікуванні, у зв`язку з отриманим пораненням, чи перебував у відпустці за висновком військово-лікарської комісії. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на висновки службового розслідування, проведеного військовою частиною, які не були оскаржені позивачем та які свідчать про відсутність останнього у військовій частині, у спірному періоді, без поважним на те підстав.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій 
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує на порушення порядку проведення службового розслідування за висновками якого позивач без поважних причин був відсутній у військовій частині. Вказує на те, що такі висновки службового розслідування були складені вже під час розгляду цієї справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості оскаржити їх у встановленому порядку. Не погоджується позивач і з висновками суду першої інстанції про неналежне повідомлення позивачем командування військової частини про необхідність надання йому відпустки за висновками ВЛК.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, з травня 2022 року і по теперішній час, позивач,     проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на підставі Указу президента України від 24.02.2022 року №69/2022, у складі Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.
04.09.2022 року, виконуючи бойове завдання, пов`язане із захистом Батьківщини, позивач отримав травму та був доставлений до лікувальних закладів для проходження обстеження та лікування.
З 04.09.2022 року по 07.09.2022 року  проходив лікування в медичних закладах.
07.09.2022 року довідкою військово-лікарської комісії № 4074 Військової частини НОМЕР_2  встановлено, що травма позивача пов`язана з проходженням військової служби та вказано про потребу відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
04.10.2022 року лікарем ст. л-т м/с Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1  надано подання на військово-лікарську комісію, в якій зазначено діагноз: стан після пошкодження (04.09.2022 року) та зазначено про потребу відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
25.10.2022 року позивач повернувся у розташування Військової частини НОМЕР_1 .
12.05.2023 року актом службового розслідування, призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 в період з 08.09.2022 року по 25.10.2022 року перебував поза межами розташування Військової частини НОМЕР_1 без жодних на те законних підстав.
21.05.2023 року рішенням командира Військової частини НОМЕР_1 за несвоєчасне повернення з лікування до розташування Військової частини НОМЕР_1 , невихід на службу без поважних причин та самоусунення від виконання службових обов`язків, старшому солдату   ОСОБА_1 оголошено сувору догану та вирішено утримати премію та додаткову грошову винагороду за вересень 2022 року у повному обсязі, як надмірно сплачені.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткової винагороди у розмірі 100     000 грн. за вересень та жовтень 2022 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до     ст.9 Закону України №2011-XII  "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"          (Далі – Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до п.11 ст. 10-1 вказаного Закону військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
При цьому, відповідно до абз.2 ст.4 Закону №2011-XII порядок виплати грошового забезпечення     визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Так, наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Далі – Порядок №260).
Згідно абз.4 п.10 вказаного Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Також, згідно абз.5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (Далі – Постанова №168) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З огляду на вказані норми права суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. включаються особи, які:
-          перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого);
-          перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.
Позивачем не було надано суду доказів та фактично і не заперечувалось останнім, що у періоді з 08.09.2022 року по 25.10.2022 року він перебував на стаціонарному лікуванні. Як зазначено вище, на лікуванні позивач перебував з 04.09.2022 року по 07.09.2022 року.
Не було надано позивачем доказів і того, що у спірному періоді він перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.
Відповідно до ч.10     ст.2 Закону №2232-ХІІ,     та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи     наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі     - Положення №402).
Відповідно до п.1.1 гл.1 р.І цього Положення, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
П. 6.11 передбачено, що     постанова     ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін     не менше 30 календарних днів.     Постанова     про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Згідно із п.6.15 гл.6 р.ІІ Положення №402, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.
Отже, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини, де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.
У спірному випадку позивачем не було надано наказу про надання йому командиром військової частини відпустки. А як вбачається з висновку службового розслідування факт надання відпустки військовою частиною заперечується, що і стало підставою для висновків про перебування позивача поза межами розташування Військової частини НОМЕР_1 без жодних на те законних підстав.
Таким чином, у спірному випадку не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав, визначених Порядком №260 та постановою КМУ №168, про включення позивача до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн.
Наведені позивачем аргументи в апеляційній скарзі, які полягають в його незгоді з висновками службового розслідування, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони не стосуються предмету спору цієї справи, яким не є правомірність та обгрунтованість висновків службового розслідування та прийнятих на підставі цих висновків рішень військовою частиною. Крім цього, з огляду на зміст та обсяг заявлених позивачем вимог, предметом дослідження в цій справі не є обставини, пов`язані з вирішенням відповідачем питання про надання позивачу відпустки на підставі висновку ВЛК.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року у справі №160/6156/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

           Повне судове рішення складено 21.09.2023
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк