ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/17762/21          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

12 вересня 2023 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Кузьмишина О.М., 
          Коротких А.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Євгена Олександровича про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про зобов`язання відповідача скасувати наказ від 14.03.2011 № 1.5-36 "Про звільнення судді за порушення Присяги" та видати наказ про зарахування позивача до штату суддів Шевченківського районного суду м.Києва.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задоволено, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач має скасувати наказ про звільнення позивача. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що … 
Указом Президента України від 25.12.2004 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Шевченківського районного суду м. Києва . 08.11.2005 позивач прийняв присягу судді.
Постановою Верховної Ради України від 21.12.2010 № 2635-VI ОСОБА_1 обрано суддею цього ж суду безстроково.
Вища рада юстиції, розглянувши пропозиції членів Вищої ради юстиції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 13.09.2010, 06.12.2010 постановила рішення № 1342/0/15-10 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва за порушення присяги.
У подальшому Вища рада юстиції внесла до Верховної Ради України подання від 16.12.2010 № 89/0/12-10 про звільнення судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з посади, у зв`язку з порушенням присяги.
На пленарному засіданні Верховної Ради України 23.12.2010 прийнято постанову № 2865-VI "Про звільнення суддів", якою звільнено, зокрема, суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади у зв`язку з порушенням присяги.
У січні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовною заявою, у якій просив визнати незаконними рішення Вищої ради юстиції від 06.12.2010 (№1341/0/15-10 та №1342/0/15-10). Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.04.2011 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Позивач подав до Європейського суду з прав людини заяву проти України, у якій скаржився на порушення статей 6 та 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР (далі Конвенція), посилаючись на те, що провадження щодо його звільнення було несправедливим, суперечило принципу незалежного і безстороннього суду, а незаконне звільнення суттєво негативно вплинуло на його приватне життя.
Європейський суд з прав людини 19.01.2017 ухвалив рішення у справі "Куликов та інші проти України", зокрема, і за заявою позивача № 68443/11, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача пункт 1 статті 6 Конвенції, у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності та статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя. Це рішення набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року.
У подальшому, 25.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 06.04.2011 з підстави, встановленої пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у якій просив скасувати зазначену вище постанову Вищого адміністративного суду України та прийняти нове рішення про задоволення позову.
За наслідками розгляду справи за заявою позивача Верховний Суд України з огляду на зазначені вище висновки Європейського суду з прав людини 03.07.2017 ухвалив постанову, якою скасував постанову Вищого адміністративного суду України від 06.04.2011, а справу передав на новий судовий розгляд до цього ж суду.
Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду 02.03.2018 ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 06.12.2010 №1341/0/15-10, № 1342/0/15-10 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва за порушення присяги";
- визнано протиправним та скасовано подання Вищої ради юстиції від 16.12.2010 № 89/0/12-10 до Верховної Ради України "Про звільнення судді з посади", за яким Вища рада юстиції пропонує Верховній Раді України звільнити ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва, у зв`язку з порушенням присяги.
- визнано протиправною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 23.12.2010 року №2865-VІ "Про звільнення суддів" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва, у зв`язку з порушенням присяги судді.
Крім того, зазначеним рішенням Верховного Суду передано на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на обставини, викладені у пропозиціях членів Вищої ради юстиції ОСОБА_3 від 13.09.2010 та ОСОБА_2 від 18.09.2010. У решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій просив рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.03.2018 змінити, виключити з резолютивної частини рішення про передачу на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на обставини, викладені у пропозиціях членів Вищої ради юстиції ОСОБА_3 від 13.09.2010 та ОСОБА_2 від 18.09.2010.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2018 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Вищої ради правосуддя залишено без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.03.2018 без змін.
22.06.2018 голова Шевченківського районного суду м. Києва Савицький О.А. звернувся до Вищої ради правосуддя з листом, в якому вказав, що 15.03.2018 до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло рішення Верховного Суду від 02.03.2018 №800/320/17. В цьому листі висловлено прохання роз`яснити наявність чи відсутність підстав для винесення головою суду Савицьким О.А. наказу для зарахування судді ОСОБА_1 до штату Шевченківського районного суду міста Києва чи поновлення його на посаді судді цього суду, згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", якщо так, то з якого числа має бути винесено відповідний наказ. До листа було додано копію рішення Верховного Суду від 02.03.2018.
26.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до голови Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А. із заявою про поновлення на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва та скасування попереднього наказу про виключення його зі штату суддів цього суду. У заяві зазначалося, що згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2018 судове рішення набрало законної сили, а зазначення у ньому про передачу питання про його дисциплінарну відповідальність на повторний розгляд до Вищої ради правосуддя не перешкоджає вирішенню питання про поновлення в посаді судді.
Листом від 11.07.2018 Вища рада правосуддя надала відповідь на звернення голови Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А., в якому зазначила, що питання поновлення ОСОБА_1 на посаді судді не було предметом цього судового провадження, а надання роз`яснень стосовно порушених у листі голови Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А. питань не відноситься до повноважень Вищої ради правосуддя. Зазначено, що Вищою радою правосуддя жодних рішень стосовно ОСОБА_1 наразі не приймалося.
23.07.2018 голова Шевченківського районного суду м. Києва Савицький О.А. повторно звернувся до Вищої ради правосуддя з листом, в якому вказав, що з відповіді Вищої ради правосуддя від 11.07.2018 залишилося незрозумілим як саме діяти голові суду. Наполегливо просив роз`яснити чи повинен голова Шевченківського районного суду м. Києва вирішити питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді судді шляхом, зазначеним в заяві позивача, а саме: виданням наказу про скасування попереднього наказу від 14.03.2011 про звільнення ОСОБА_1 та виключення його зі штату суддів та виданням наказу про поновлення його на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва. Якщо так, то з якого числа ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді судді, якщо ні, то яким чином голова суду повинен обґрунтувати свою відмову.
Листом від 27.07.2018 голова Шевченківського районного суду м. Києва Савицький О.А. повідомив ОСОБА_1 про повторне звернення до Вищої ради правосуддя за додатковим роз`ясненням щодо вирішення питання про поновлення останнього на посаді судді.
Листом від 02.08.2018 Вищою радою правосуддя надано відповідь на звернення голови Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А. від 23.07.2018, в якій зазначено, що питання поновлення ОСОБА_1 на посаді судді не було предметом цього судового провадження.
Також зазначено, що Європейський суд з прав людини у рішенні "Куликов та інші проти України", відхиливши прохання щодо вжиття заходів індивідуального характеру шляхом поновлення заявника на посаді, вказав на впровадження в Україні станом на сьогодні повномасштабної судової реформи, яка включає внесення змін до Конституції та законів України, а також інституційні зміни, та наголосив на тому, що, враховуючи обсяг та обставини заяви, що розглядається, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження primafacie даремними і безрезультатними. Відтак, Суд вирішив не дотримуватись підходу, обраного у справі "Олександр Волков проти України" щодо вжиття індивідуальних заходів (пункт 148 рішення "Куликов та інші проти України"). Відповідно до абзацу дев`ятого частини першої статті 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" виконання рішення включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру. Згідно зі статтею 10 вказаного Закону з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutioinintegrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.
Листом від 09.08.2018 в.о. голови Шевченківського районного суду м. Києва Циктіч В.М. повідомив позивача, що за наслідками повторного звернення до Вищої ради правосуддя отримано відповідь про відсутність на даний час підстав для видання наказу про поновлення його на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва.
Крім цього, 24.07.2018 головою Шевченківського районного суду м. Києва Савицьким О.А. направлено лист до Державної судової адміністрації України, в якому зазначалося про звернення ОСОБА_1 із заявою про поновлення на посаді судді після рішення Великої Палати Верховного Суду та запитувалося надання роз`яснення можливим діям голови суду: чи повинен голова Шевченківського районного суду м. Києва вирішити питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді судді шляхом видання наказу про скасування попереднього наказу від 14.03.2011 року про звільнення ОСОБА_1 та виключення його зі штату суддів та видання наказу про поновлення його в посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва. Якщо так, то з якого числа ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді судді, якщо ні, то яким чином голова суду повинен обґрунтувати свою відмову. До листа додано копії відповідних документів.
10.08.2018 Державною судовою адміністрацією України надано відповідь на лист голови Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А. від 24.07.2018, в якому наведено стислий зміст рішення Верховного Суду у справі позивача та посилання на висновки Європейського суду з прав людини, які викладені в рішенні "Куликов та інші проти України". Також зазначено, що у резолютивній частині рішення Верховного Суду відсутнє зобов`язання щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва.
Указано, що згідно зі статтею 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. У зв`язку з зазначеним Державна судова адміністрації України вважає, що на сьогодні, до винесення рішення Вищою радою правосуддя, підстави стосовно поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва відсутні.
Вказані факти були встановлені під час судового розгляду справи №810/4225/18, зокрема, у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2018, залишеному без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2019 та постановою Верховного Суду від 29.07.2021.
У подальшому, 23.04.2020 Вищою радою правосуддя прийнято рішення №1043/0/15-20, яким звільнено ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Рішенням Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №9901/136/20, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2021, скасовано вищевказане рішення Вищої ради правосуддя від 23.04.2020 №1043/0/15-20 та зобов`язано ВРП розглянути матеріали дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 .
Після цього позивач звернувся до голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Є.О. із зверненням від 01.09.2021, у якому просив скасувати наказ голови Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2011 № 1.5-36 про виключення ОСОБА_1 зі штату суддів цього суду, а також видати наказ про зарахування ОСОБА_1 до складу суддів Шевченківського районного суду м. Києва.
У відповідь на це звернення голова Шевченківського районного суду м. Києва Мартинов Є.О. листом від 28.09.2021 №01-15/528/2021/М-210 повідомив позивачу, що листом від 28.09.2021 за вих. №01-10/157/2021/М-210 Шевченківський районний суд м. Києва звернувся до Вищої ради правосуддя з проханням отримати роз`яснення щодо порядку дій керівництва суду за виниклої ситуації при наявності постанови Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №810/4225/18 та рішення Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №9901/136/20. Мартинов Є. О. зазначив, що після отримання відповідних роз`яснень від Вищої ради правосуддя позивачу буде надано вичерпну відповідь на його звернення.
З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Є.О. з аналогічним зверненням про скасування наказу від 14.03.2011 № 1.5-36 та видання наказу зарахування позивача до штату суду.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що  питання про поновлення позивача на посаді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на час розгляду справи, Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом приймати рішення щодо призначення суддів на посадах, оскільки за відсутності спеціально передбаченого механізму поновлення судді на посаді саме Вища рада правосуддя має його визначити.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Згідно із статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Суддя обіймає посаду безстроково.
Відповідно до статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
Приписами статті 131 Конституції України визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, вносить подання про призначення судді на посаду, ухвалює рішення стосовно порушення суддею вимог щодо несумісності, ухвалює рішення про звільнення судді з посади, здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 80 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII (далі - Закон №1798-VIII) призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.
Згідно зі статтею 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон  №2453-VI) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.
Питання звільнення судді за порушення присяги врегульовано приписами статті 116 Закону №2453-VI, відповідно до частин другої - четвертої якої факти, що свідчать про порушення суддею присяги, мають бути встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або Вищою радою юстиції.
Звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувається за поданням Вищої ради юстиції після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України «Про Вищу раду юстиції». На підставі подання Вищої ради юстиції Президент України видає указ про звільнення судді з посади.
Відповідно до статті 24 Закону №2453-VI на голову суду покладено обов`язок видавати на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.
Судді, функціонуючи в державній системі влади, перебувають у певних трудових відносинах із судовою установою, де вони працюють, виконуючи свої посадові обов`язки.
Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин особи як судді з державою. У таких відносинах роботодавцем є держава, а на голову суду покладається обов`язок оформити ці відносини та встановити початковий або кінцевий момент їх виникнення з призначенням, пов`язаних з цим, відповідних виплат.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 у справі №815/5811/16.
Окреслюючи предмет спору у даній справі, позивач наполягає на тому, що ним не порушується питання поновлення його на посаді судді, а ставиться виключно питання обов`язку відповідача скасувати наказ, який діє без достатньої правової підстави, та обов`язку видати новий наказ про зарахування позивача до штату суду.
Проте, колегія суддів зауважує, що норми чинного законодавства не передбачають автоматичного скасування чи анулювання дії наказу голови суду про відрахування судді зі штату суду у випадку, коли акти, на підставі яких такий наказ було видано, втратили свою дію у той чи інший спосіб (зокрема шляхом їх скасування у судовому порядку). Аналогічно норми чинного законодавства у такому випадку не зобов`язують голову суду та не наділяють його повноваженнями самостійно скасувати такий наказ. 
Також необґрунтованим є твердження скаржника про те, що ним не порушується питання поновлення його на посаді судді. Звертаючись до суду із позовом у справі, що розглядається, позивач намагається поновити свої права, які були порушені його незаконним звільненням, тобто метою даного спору є відновлення правового становища, яке мало місце до звільнення, що у розумінні вимог чинного законодавства є поновленням на раніше займаній посаді - судді. Скасування ж головою суду наказу про звільнення позивача та видача наказу про його зарахування до штату є лише правовим інструментом, який позивач обрав для поновлення своїх прав у межах даного спору. При цьому, колегія суддів зауважує, що голова суду має повноваження видати наказ про зарахування судді до штату суду, однак виключно за умови наявності передбаченого законом акта про призначення судді на посаду, який у даному випадку після скасування рішення про звільнення прийнятий не був.
Факт призначення позивача суддею безстроково у 2004 році та скасування рішення про його звільнення з посади у 2010 році не єдиними безумовними обставинами, які підлягають доказуванню у даній справі. Вирішення даного спору без урахування особливостей поновлення судді на посаді після скасування рішення про його звільнення є неможливим.
Так, Верховний Суд у постановах від 26.06.2019 у справі №2а-12876/09/2670, від 29.07.2021 у справі № 810/4225/18  сформував правовий висновок, відповідно до якого питання про поновлення позивача на посаді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на час розгляду справи, Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом приймати рішення щодо призначення суддів на посадах, оскільки за відсутності спеціально передбаченого механізму поновлення судді на посаді саме Вища рада правосуддя має його визначити.
Суд першої інстанції вірно вказав про те, що до повноважень голови Шевченківського районного суду міста Києва не входить перевірка відповідності особи, яка підлягає зарахуванню до штату суду як суддя, встановленим законом вимогам, оскільки таку перевірку має бути здійснено відповідними органами та ними ж видано акт про призначення судді, а саме: прийняття остаточних рішень щодо призначення на посаду судді входить до повноважень Вищої ради правосуддя, за поданням якої Президент України видає відповідний указ.
За відсутності остаточного рішення дисциплінарного органу за результатом дослідження тих обставин, які були предметом розгляду Вищої ради правосуддя, є передчасними задоволення вимог позивача у обраний ним спосіб, оскільки наведене фактично призведе до зарахування позивача до штату суду, можливість здійснення ним правосуддя, отримання суддівської винагороди тощо при тому, що правова оцінка спірним обставинам та висновок щодо наявності або відсутності факту допущення позивачем дисциплінарного проступку, несумісного з обійманням посади судді (порушення присяги), на теперішній час не надані.
Верховний Суд у постанові від 29.07.2021 у справі № 810/4225/18, посилаючись на повноваження Вищої ради правосуддя, погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій правильності відхилення доводів позивача про наявність у діях відповідача протиправною бездіяльності щодо скасування наказу від 14.03.2011 про звільнення ОСОБА_1 та виключення його зі штату суддів цього суду, а також щодо видання відповідного наказу про поновлення на посаді судді та зарахування до штату суду.
Зважаючи на викладене, колегія суддів підтримує висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки станом на час виникнення даного спору відсутні рішення компетентних органів, які б зобов`язували відповідача поновити позивача на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва, у тому числі шляхом винесення відповідного наказу про поновлення позивача на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва (зарахування до штату), та шляхом скасування попереднього наказу від 14.03.2011 про звільнення ОСОБА_1 та виключення його зі штату суддів цього суду.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          О.М. Кузьмишина

Суддя          А.Ю. Коротких