ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________

Постанова
Іменем України

31 серпня 2023 року
м. Харків

справа № 953/19295/20
провадження № 22-ц/818/1336/23

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії -Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.
Учасники справи:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»

відповідач -  ОСОБА_1 

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2023 року у складі судді Юрлагіної Т.В.,-             
                 
У С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року Приватне акціонерне товариство «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2019 по 28.08.2020 в розмірі 103 113, 74 грн, а також просило стягнути судові витрати на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 33 грн та судовий збір у розмірі 2102, 00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 року № 1268 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функцій універсальної послуги на закріпленій території» ПрАТ «Харківенергозбут» є постачальником електричної енергії в Харківській області. 
Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання та укладається сторонами з урахуванням вимог ст.ст. 633,634,641,642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору.
Абзацом п`ятим пункту 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. 
ОСОБА_1 , який За адресою АДРЕСА_1 фактично спожито електричну енергію, договір вважається укладеним на умовах типового договору та комерційної пропозиції, що розміщені на сайті zbutenergo.kharkiv.ua. За період з 01.01.2019 року по 28.08.2020 року за вказаною адресою згідно переданих від оператора системи розподілу АТ «Харківобленерго» показань приладу обліку проведено нарахування за електричну енергію у розмірі 103113,74 грн. Відповідач не сплатив суму боргу, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01 січня 2019 року по 28 серпня 2020 року у розмірі 103 113 (сто три тисячі сто тринадцять) гривень 74 копійки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. та судові витрати на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 33,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , право власності підтверджується довідкою №204718447, тому він повинен відповідати за зобов`язання по сплаті за спожиту електричну енергію, адже саме на власника покладено обов`язок утримувати належне йому майно, в тому числі сплачувати надані комунальні послуги. Відповідачем не надано доказів зворотного, відомостей про те, що користувачем, наймачем є інша особа, яка зобов`язана була оплачувати житлово-комунальні послуги суду не надано, доказів того, що відповідач звертався із заявою про припинення постачання електричної енергії, у зв`язку з не проживанням за вказаною адресою суду теж не наведено. Відповідачем не надані будь-які докази на спростування вказаних обставин, незгода з наведеним розрахунком заборгованості, посилаючись на відсутність актів опломбування, технічної перевірки лічильників та те, що вузол обліку не був введеним в облік, не спростовує наявності вказаної заборгованості, оскільки відповідач має довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Суду не надано жодного доказу, який свідчив би про те, що відповідач оскаржував обсяг спожитої електричної енергії або показання комерційного обліку, які передані оператором системи розподілу АТ «Харківобленерго». Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими засобами доказування дані обставини. 
Відповідач проявив недобросовісність та не виконував свого обов`язку щодо своєчасного та достовірного передання показів приладу обліку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. 
Скарга містить посилання на те, що в будинку за адресою АДРЕСА_1 неодноразово проводилась заміна розрахункового засобу комерційного обліку, однак лічильник, майже в усіх випадках, опломбовано не було, акт введення лічильника в експлуатацію не складався сторонами та не підписувався (в матеріалах справи відсутні докази того, що акт було складено та підписано сторонами). Зазначила, що 09.09.2019 було здійснено заміну звичайного (одно тарифного) лічильника на багато тарифний лічильник, а тому необхідно було внести зміни до договору, оскільки в такому разі облік спожитої електроенергії буде здійснюватись у розрізі тарифів диференційованих за періодами часу. Посилаючись на вимоги Кодексу комерційного обліку електричної енергії, згідно з якими вузол обліку вважається введеним в облік з дати підписання сторонами акта пломбування, вважає, що покази лічильників, які містяться в довідці абонента від 18.11.2020 є неналежними доказами відповідно до положень ЦПК.
Також, зазначено, що позивачем не надано суду підтвердження того, що будь-який рахунок за спожиту електричну енергію формувався позивачем та надсилався відповідачеві, а останій його отримував.
Таким чином, аналізуючи встановлені по справі обставини та наявні у справі докази у їх сукупності вбачається, що суд припустився процесуальної помилки щодо належності доказів у справі та оцінки доказів, що призвело до обґрунтованих висновків щодо обставин справи. У зв`язку з цим вважати правильним наведений позивачем розрахунок у суду не було підстав..
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Харківенергозбуд» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення як необгрунтовану.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, при постановленні оскаржуваного рішення, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів апеляційного суду не вбачає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що За адресою АДРЕСА_1 фактично спожито електричну енергію, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вважається укладеним на умовах типового договору та комерційної пропозиції, що розміщені на сайті zbutenergo.kharkov.ua.
З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 24895640 від 19.03.2020 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (частка власності 1/1) на підставі договору купівлі- продажу № 696 від 11.07.2012 м. Харкова, дата державної реєстрації 20.07.2012 року.
За вказаною адресою на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно з п.5.10 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
За умовами п. 3 комерційної пропозиції розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.
Відповідно до п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.
Згідно довідки, заборгованість відповідача за період з 01 січня 2019 року по 28 серпня 2020 року становить 103 113,74 грн.
Суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.
Також, з наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 03.04.2019 по 09.09.2019, та з 27.08.2020 по 28.08.2020 відповідачем було проведено оплату по 500 грн., що свідчить про те, що він приєднався до умов договору постачання універсальних послуг.
Оскільки ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , право власності підтверджується довідкою №204718447, тому він повинен відповідати за зобов`язання по сплаті за спожиту електричну енергію, адже саме на власника покладено обов`язок утримувати належне йому майно, в тому числі сплачувати надані комунальні послуги.

Щодо посилань апеляційної скарги про відсутність рахунків по сплаті за спожиту електроенергію, судова колегія з урахуванням висновків викладених у постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 р. справа №761/48615/18-Ц, провадження № 61-14819св20 зазначає наступне.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Верховний Суд України зауважив, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити -товар.
Таким чином, відсутність сформованого рахунку не позбавляє споживача сплачувати за надані житлово - комунальні послуги.
У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 №1268 ПрАТ "Харківенергозбут" є постачальником універсальних послуг на території Харківської області.

АТ "Харківобленерго" виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу яким встановлюються обсяги спожитої електричної енергії з яким у позивача укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Даних про оскарження Відповідачем показань комерційного обліку, які передані оператором системи розподілу - Акціонерним товариством «Харківобленерго», не наведено та не надано таких доказів і до матеріалів справи.

Таким чином ПрАТ "Харківенергозбут" проводить лише розрахунок вартості заборгованості за спожиту електричну енергію відповідно до обсягів спожитої електричної енергії отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку які не оскаржувались відповідачем.

Разом з тим, не доведено та не надано доказів невірного здійснення розрахунків за електричну енергію, свого розрахунку відповідачем не надано.

Підстав відсутності обов`язку по сплаті спожитої електричної енергії не має. 
Впродовж всього спірного періоду власником житлового будинку АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 , який мав відповідати за зобов`язаннями по сплаті за спожиту електричну енергію, адже саме на власника покладено обов`язок утримувати належне йому майно, в тому числі, сплачувати надані житлово- комунальні послуги.

З урахуванням викладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надані будь-які докази на спростування вказаних обставин, незгода з наведеним розрахунком заборгованості, посилаючись на відсутність актів опломбування, технічної перевірки лічильників та те, що вузол обліку не був введеним в облік, не спростовує наявності вказаної заборгованості, оскільки відповідач має довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них вимог норм матеріального права, що їх регулюють, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 31 серпня 2023 року.
Головуючий                                                                О.Ю. Тичкова
Судді                                                                        Ю.М. Мальований

                                                                        Н.П. Пилипчук