ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/10862/22	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/430/23 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 

головуючої - Бершадська Г.В. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
                                       апелянтки ОСОБА_1 та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/10862/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник — адвокат Назаренко Яна Володимирівна на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2023 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л. дата складення повного тексту не зазначена у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради від 29.10.2021 №8/10/284 щодо надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо ділянки по АДРЕСА_1 ,- 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач звернулась в суд із даним позовом.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначала, що 15 квітня 2021 року вона купила житловий будинок по АДРЕСА_2 із земельною ділянкою у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За тією ж адресою знаходиться огороджений город, яким користувалась ОСОБА_3 на підставі договору оренди №5/27/50 від 04.06.2009 року, оскільки її батько отримав дозвіл на користування цією ділянкою в міській раді, однак дана земельна ділянка не була приватизованою. З метою приватизації даної земельної ділянки, позивачка отримала згоду від ОСОБА_3 на оформлення цієї ділянки, так як остання її орендувала, і в жовтні звернулась в міську раду із заявою на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0335 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 , на що отримала дозвіл згідно рішення ТМР від 04.02.2022 року. Однак в процесі розроблення проекту землеустрою, було виявлено що його завершити неможливо, оскільки земельній ділянці вже присвоєно кадастровий номер і надано дозвіл сусіду - ОСОБА_2 рішенням ТМР від 29.10.2021 року №8/10/284 - розробляти проект землеустрою на цю ж земельну ділянку. Відтак вважала дане рішення міської ради незаконним, оскільки було порушено вимоги принципу землеустрою щодо максимальної конкретизації земельної ділянки, оскільки в рішенні було вказано, що надається дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо ділянки по АДРЕСА_1 , без зазначення адреси цієї ділянки. Звертала увагу на те, що в документах ОСОБА_2 зазначається, що на земельній ділянці розташований будинок та бруківка, проте це не відповідає дійсності, оскільки там лише трава і земля, яка використовувалась попередніми і теперішніми користувачам, як грядка. Вказувала, що рішення ТМР, яким було надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою, конкретизоване і містить вказівку на адресу земельної ділянки. Звертала увагу на те, що в технічному паспорті на житловий будинок по АДРЕСА_2 спірна земельна ділянка зазначена як город , розташована одразу біля будинку, огороджена і вхід до неї можливий з території саме будинку по АДРЕСА_2 . Вказувала на те, що власники будинку користувались користувались даною земельної ділянкою з 1987 року, тому вважала, що саме власники будинку мають першочергове право її приватизації. Відтак просила скасувати рішення ТМР від 29.10.2021 року №8/10/284.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, не перевірив доводів позивача, не надав належної оцінки діям органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви. Додатково посилалась на правову позицію ВСУ у справі 617/763/16-ц.
Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказувала на те, що факт користування земельною ділянкою попередніми власниками житлового будинку не створює правових підстав для користування нею. Звертала увагу на те, що в матеріалах справи відсутній договір оренди, чи будь-яких інший доказ на підтвердження користування земельної ділянкою, відтак відсутні правові підстави користування нею як у попередніх власників так і в позивача. Факт користування самозайнятою ділянкою протягом певного часу не породжує правових підстав для оформлення прав власності на неї. Крім того, звертає увагу на те, що рішення на розробку проекту землеустрою не є правовстановлювальним актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Вказує на те, що надання дозволу на складання проекту землеустрою на спірну земельну ділянку надано ОСОБА_2 29.10.2021 року , а ОСОБА_1 - 04.02.2022 року. Зазначала, що довідка про розрахунок потреби площі видана Берешу 28.04.2021 року, а не 28.01.2021 року, що підтверджується відповіддю КП “Місто” на адвокатський запит (Т.1 а.с.153).
В судовому засіданні апелянтка та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів викладених у ній. Вважають, що ТМР повинна була з`ясувати про те чи земельна ділянка є вільною та чи не перебуває у користуванні інших осіб
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечила проти задоволення апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві.
В судовому засіданні представник ТМР апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що спірна земельна ділянка не перебувала у правомірному користуванні попередніх власників житлового будинку по АДРЕСА_2 , також не було укладено договору оренди. Земельна ділянка перебувала у власності міської ради, яка в межах своїх повноважень прийняла оскаржуване рішення. Звернула увагу на те, що спірна земельна ділянка у технічному паспорті попередніх власників відображена як самозахват.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши апелянтку та представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив із недоведеності позивачем факту порушення її права на спірну земельну ділянку.
З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду. 
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.
15.04.2021 між ОСОБА_3 , яка виступила в якості продавця та ОСОБА_1 , яка виступила в якості покупця, укладено договір купівлі-продажу 6/30 часток житлового будинку згідно умов якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 6/30 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .
15.04.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , укладено договір купівлі-продажу 7/15 часток житлового будинку згідно умов якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 7/15 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . 
15.04.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0205 га із цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки – 6110100000:08:011:0062.
15.04.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0141 га із цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки – 6110100000:08:011:0064.
Згідно листа виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 02.03.1987 №824/09, який адресований ОСОБА_5 , виконком міської ради повідомив ОСОБА_5 про розгляд заяви про додаткове закріплення земельної ділянки. Враховуючи те, що земельна ділянка площею 406 кв.м. знаходиться в забудованому кварталі та керуючись ст. 87 ЗК УРСР міськвиконком дозволяє ОСОБА_5 тимчасово використовувати її під город. Одночасно повідомлено, що при необхідності для державних або громадських потреб згадана земельна ділянка буде вилучена без відшкодування проведених затрат.
02.09.2021 ОСОБА_3 , склала нотаріально посвідчену заяву, яка адресована відповідним компетентним органам про те, що вона не заперечує та дає згоду на оформлення прав на земельну ділянку (частку земельної ділянки) на ім`я ОСОБА_1 площею 0,0335 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка передавалась їй в оренду згідно рішення Тернопільської міської ради №5/27/50 від 04 червня 2009 року.
З метою одержання у власність земельної ділянки площею до 0,0365 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 29.04.2021 року звернувся до Тернопільської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0365 га для обслуговування (будівництва) житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 .
До вказаної заяви ОСОБА_2 додав наступні графічні матеріали: викопіювання з топографо-геодезичного плану міста 1:2000, ситуаційну схему м 1:2000, схему генплану М 1:500, топографо-геодезичну зйомку земельної ділянки м 1:500 з описом меж, на яких позначено місце розташування та розмір земельної ділянки, розрахунку потреби площі від 28.01.2021р.
За результатами розгляду поданої ОСОБА_2 заяви 29.10.2021 року Тернопільська міська рада прийняла рішення № 8/10/284 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_2 .
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подала заяву на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0335 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Тернопільської міської ради від 04.02.2022 надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0335 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно положень ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Колегія суддів вважає правильним та погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 претендують на отримання однієї і тієї ж земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресом АДРЕСА_1 .
Як було встановлено відповідач ОСОБА_2 при зверненні до органу місцевого самоврядування із заявою про отримання спірної земельної ділянки дотримався вимог ч.6 ст. 118 ЗК України.
Відповідно як наслідок, з урахуванням зазначеного, Тернопільською міською радою в силу вимог ст. 118 ЗК України вищезгадану заяву відповідача було розглянуто та винесено рішення №8/10/284 від 29.10.2021 року про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо ділянки на АДРЕСА_1 .
Підстав для відмови у наданні вищезазначеного дозволу, визначених ч.7 ст. 118 ЗК України, встановлено не було.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц дійшла висновку, що у правовідносинах із надання земельних ділянок органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони. Кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.
З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проект та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.
Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.
Вищезазначена правова позиція Великої Палати Верховного Суду спростовує правову позицію Верховного Суду України у справі 617/763/16-ц, на яку посилалась апелянтка.
Також колегія суддів звертає увагу і на те, що ОСОБА_1 купила житловий будинок 15.04.2021 року, звернулась із заявою до органу місцевого самоврядування у жовтні 2021 року, дозвіл на розроблення проекту землеустрою спірної земельної ділянки їй було надано 04.02. 2022 року, в той час як ОСОБА_2 звернувся із заявою 29.04.2021 року, а 29.10. 2021 року йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою спірної земельної ділянки, відтак безпідставними є посилання апелянта в частині, що стосується першочерговості звернення.
Крім цього, в апеляційній скарзі позивач, зокрема, посилалась на те, що у неї наявне переважне право на приватизацію спірної земельної ділянки, так як вона придбала домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , а попередні власники користувались вказаною ділянкою, яка є прилягаючої до придбаної земельної ділянки.
Колегія суддів приходить до переконання про безпідставність даних доводів, з огляду на те, що попередній власник ОСОБА_3 не мав правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку. В той же час колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лист виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 1987 року яким надавався дозвіл на тимчасове використання її під город, а також рішення Тернопільської міської ради від 04.06.2009 року про передачу земельної ділянки в оренду не можуть братись до уваги при вирішення спору по суті, оскільки не є правовстановлюючими документами на спірну земельну ділянку.
Законність рішення органу місцевого самоврядування підтверджується і тими обставинами, що на момент його прийняття спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності, а тому Тернопільська міська рада мала право приймати рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки, оскільки така була вільною від жодних забудов і відсутністю зареєстрованих прав на неї у третіх осіб.
Оскільки оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування ґрунтується на пакеті документів, які подавались заявником ОСОБА_2 для прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, зокрема подавалась відповідна заява до якої долучались графічні матеріали в яких заявником графічно (схематично) означено, конкретизовано земельну ділянку про надання якої просить заявник, відповідно оцінку прийнятому оскаржуваному рішенню слід надавати у сукупності із документами на підставі яких воно приймалось та у яких спірна земельна ділянка є конкретизованою, відтак колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта про те, що земельну ділянка щодо якої надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою є неконкретизованою.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду є законним, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник — адвокат Назаренко Яна Володимирівна - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2023 року — залишити без змін.
Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 серпня 2023 року.

Головуюча

Судді