ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4156/23 Справа № 225/2468/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Мірута О. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого - Мірути О.А., 
суддів:  Тимченко О.О., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.

учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк, Орган опіки та піклування Ромоданівської сільської ради Полтавської області про визначення місця проживання малолітньої дитини (суддя Челюбєєв Є.В.), ухваленого в приміщенні Дзержинського міського суду Донецької області, 
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк про визначення місця проживання малолітньої дитини .
В обґрунтування позову зазначила, що 28.12.2011 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На початку 2014 року між сторонами погіршилися відносини та рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31.10.2014 року шлюб між ними був розірваний, проте вони продовжували періодично проживати разом.
З початку 2017 року сторони стали проживати окремо.
Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.02.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 .
Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю.
Через відсутність згоди між батьками про місце проживання дитини, позивач зверталася до служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк та 05.03.2019 року був складений висновок щодо проживання дитини з матір`ю.
Незважаючи на вказаний висновок, відповідач продовжував зловживати своїми батьківськими правами, а саме - після зустрічей з батьком, проти яких позивач ніколи не заперечувала, відповідач не відпускав сина до матері, мотивуючи хворобами сина та невмінням матері доглядати за сином.
У зв`язку з такою поведінкою відповідача, позивач двічі зверталася до правоохоронних органів, проте реальної допомоги з боку цих органів надано не було.
Відповідач постійно як усно, так і в смс-повідомленнях ображає та погрожує позивачу.
Позивач зазначає, що за місцем проживання вона характеризується позитивно, зараз вона не працює, оскільки перебуває у відпустці за доглядом за дитиною ( ОСОБА_5 , 2018 року народження), але вона соціально адаптована, отримує державну допомогу у розмірі 860 грн., пенсію по інвалідності 2200 грн. та аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн. Крім того, має своє житло та дачний будинок, отримує допомогу від своєї матері. Вона достатньо часу приділяє увагу сину, цікавиться його життям, навчанням, гуляє, годує, одягає та іншим чином турбується про сина. У ОСОБА_3 є своя кімната, обладнана місцями для сну та гри й навчання. Відповідач постійно моделює конфлікті ситуації з приводу де повинен проживати син, що негативно впливає на емоційний стан дитини.
Позивач вважає, що син повинен проживати разом з матір`ю, тому що це є природно, та саме вона може забезпечити сину постійну турботу та нагляд.
В той же час відповідач працює, та не має достатньо часу щоб приділяти увагу сину, а тому бере дитину з собою навіть на роботу.
Востаннє відповідач забрав сина 10.03.2021 та не відпускає його додому, спираючись на захворювання та карантинні заходи.
Просила суд, визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк (про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволено.
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
У апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Апеляційна скарга мотивована тим, що повідомлення про день та час розгляду справи відповідач після 24.02.2022 року не отримував, відповідача не було належним чином повідомлено про день та час розгляду справи.
Судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.
Висновок Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району від 23.03.2022 року № 61, є необ`єктивним та таким, що суперечить вимогам законодавства і інтересам дитини, оскільки представники Служби у справах дітей Торецької міської військової адміністрації взагалі не досліджували стан здоров`я дитини, його прихильність до одного з батьків, стан здоров`я батьків, не проаналізована інформація, хто з батьків приділяє більше уваги та любові до сина.
Додатні до позовної заяви документи стосуються періоду 2019 року та у зв`язку із значним терміном розгляду справи втратили свою актуальність, саме у розгляді питання вивчення та аналізу інтересів дитини.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 виповнилось 10 років, що дає підстави згідно ч.2 ст.160 СК України, для визначення місця проживання дитини за спільною згодою батьків та самої дитини. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначає, що мати дитини не може бути позбавлена права на спілкування із своєю дитиною, незалежно від того, які відносини склалися між батьками дитини. Дитина має законне право знати хто є її рідною матір`ю, а також має право на спілкування із своєю матір`ю. Таким чином, проживання сина позивачки разом з нею відповідає інтересам дитини. Позивачка має можливість забезпечити належні умови проживання, повною мірою і. займатися вихованням дитини, чого відповідач не може зробити в повній мірі.
       Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є надуманими і спрямовані тільки на затягування розгляду справи по суті та уникненню від відповідальності, а головне сприяють порушенню гарантованих сімейним законодавством та Конституцією України прав позивача не відповідають інтересам дитини. Вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає критеріям законності, обґрунтованості, мотивованості, вирішене згідно з нормами матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її вїдхилити .
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити. 
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 в режимі відеоконференції підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 заявив, що інші клопотання подані до апеляційного суду у письмовому вигляді, крім задоволених судом не підтримує.
Педагог ОСОБА_7 , зауважень щодо допиту дитини не висловлювала.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено, що батьками в свідоцтві про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області від 04.12.2013 року, актовий запис № 188 зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .
Крім цього позивач має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31.10.2014 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний.
Згідно довідки КП «Торецьккомсервіс» від 01.01.2019, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та має склад сім`ї : ОСОБА_3 , 2012 року народження (син), ОСОБА_5 , 2018 року народження (дочка).
Як вбачається з витягу засідання комісії з питань захисту прав дітей від 08.02.2019 № 1, після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю, батько приймав активну участь у вихованні сина.
Однак, між батьками дитини постійно існував спір щодо місця проживання дитини, через що постійно виникали конфліктні ситуації, що підтверджується чисельними заявами сторін, поясненнями сусідів позивача, повідомленнями поліції, які містяться в матеріалах справи.
Так, в своїх повідомленнях на заяви позивача щодо неповернення дитини поліція повідомила, що в діях відповідача ознак ані кримінального, ані адміністративного правопорушення не встановлено, рекомендовано звернутися до суду.
В повідомленні поліції на заяви відповідача щодо невиконання позивачем батьківських обов`язків поліція також зазначила, що в ході проведеної перевірки ознак кримінального правопорушення не встановлено і такий спір вирішується судом.
У зв`язку з тим, що між сторонами існували конфліктні ситуації з приводу місця проживання дитини, його виховання позивач зверталася до ВЦА м. Торецьк із заявою про встановлення місця проживання дитини.
Відповідно до висновку служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк Донецької області, від 07.02.2019 № 187, комісія вважає за доцільне встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Згідно висновку військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 05.03.2019 №2, встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Також судом на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що конфлікт між батьками негативно позначається на дитині.
Так, згідно висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1-ОСОБА_3 (мати -син), яке проводилось в період з 01.02.2019 по 07.02.2019, у ОСОБА_3 через наявний конфлікт між батьками наявні ознаки психологічної травми.
Згідно висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2-ОСОБА_3 (батько -син), яке проводилось в період з 01.02.2019 по 07.02.2019, у ОСОБА_3 через наявний конфлікт між батьками наявні ознаки психологічної травми.
Відповідно до психологічного висновку щодо ОСОБА_3 , від 21.02.2019, складеного провідним психологом центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ВЦА м. Торецьк, було встановлено, що між батьками ОСОБА_3 часто трапляються сварки, свідком яких є дитина. В хлопця підвищена тривожність та загострені страхи щодо розлуки з батьком, причиною яких стали слова матері, що він не буде бачитись з батьком. Батько зі своєї сторони негативно висловлюється та проявляє агресивну поведінку відносно матері дитини у присутності ОСОБА_3 . Зі слів хлопця він почуває себе погане і не знає кому вірити.
В той же час судом встановлено, що батьки дитини приділяють достатньо уваги вихованню та навчанню дитини.
Так, згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 , складеної директором та класним керівником ЗЗСО І-ІІІ ступенів №9 ВЦА м. Торецьк, ОСОБА_3 навчається у закладі з 01.09.2018, зарекомендував себе як дисциплінований, старанний учень, має високий рівень розвитку інтелекту, батьки ОСОБА_3 приділяють достатньо уваги вихованню та навчанню сина.
Така ж інформація була надана директором навчального закладу на ім`я начальника служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк від 07.02.2019 № 32.
Згідно громадської характеристики, мати дитини - ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, весь свій час присвячує дітям.
Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою проживання позивача та дитини встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання.
27.01.2020 службою у справах дітей ВЦА м. Торецьк було повідомлено ОСОБА_2 , який звернувся до служби із заявою про здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, про те, що за результатами інспекційного відвідування та згідно складеного висновку встановлено, що ОСОБА_2 забезпечує базові потреби дитини ОСОБА_3 , відповідно до суми коштів сплачених на дитину платником аліментів (а.с. 44)
При цьому, позивачем до матеріалів справи додані копії сертифікатів учасника конкурсів та диплом переможця конкурсу на ім`я ОСОБА_3 , копію диплому молодшого спеціаліста на ім`я ОСОБА_1 .
В той же час відповідачем ОСОБА_2 до матеріалів справи додані довідка про проходження медичного огляду, копія диплому про закінчення ним у 2005 Харківського національного педагогічного університету ім. Г. Сковороди, сертифікат від 04.11.2020 про проходження навчального електронного курсу на тему «Комплексний підхід до вирішення проблем насильства щодо жінок та дівчат в Україні», копію водійських прав, копії абонементів на підписку журналів « Саша та Маша », «Непосіда», копію трудової книжки, де наявні відомості про нагородження, та крім того грамоти із нагод професійних свят, досягнень у спорті.
Крім цього, згідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Торецьк від 20.09.2021 судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 має вади здоров`я, часто хворіє.
Відповідно до довідки № 1628-5001808732 від 29.06.2022 ОСОБА_2 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 60).
Згідно довідки Ромоданівської селищної ради №01-22/160 від 05.06.2023 року ОСОБА_3 20.06.2012 року був зарахований до 5-А класу опорного закладу «Ромоданівський ліцей» 24.06.2022 року, як внутрішньо-переміщена особа, який зі слів батька прибув з Горецької ЗОШ №9 (том 2 а.с. 153).
згідно пояснень ОСОБА_2 у зв`язку з військовими діями з метою збереження здоров`ята життя свого сина ОСОБА_3 , разом зі своїми рідними: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 … ОСОБА_18 та ОСОБА_19 виїхали до міста Львова (том 2 а.с. 108)
З відповіді Жовтанецької сільської ради Львівської області № 235 від 23 лютого 2023 року, на звернення ОСОБА_2 вбачається, що догляд, турботу та контроль за станом здоров`я сина ОСОБА_3 , здійснював виключно батько, офіційно зареєстровано 2 візити матері на територію Жовтанецької сільської ради. Кількість неофіційних зустрічей матері та сина невідома.. Зі слів ОСОБА_1 місце перебування сина ОСОБА_3 не відоме, що може перешкоджати зустрічі. (том 2 а.с. 109)
Відповідно до Акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 09.06.2022 року умови проживання задовільні (дитина з батьком мешкають на 2-му поверсі шкоди в кабінеті географії. окрім них в даній кімнаті проживають ще 8 осіб. В приміщенні чисто, тепло, є спальні місця, чиста постіль, стіл, крісло, триразове безоплатне харчування (том 2 а.с. 111)
Згідно акту обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 № 47від 15.06.2022 року умови проживання задовільні (дитина з батьком та іншими родичами, що евакуювались із зони активного проведення бойових дій, мешкають на 2-му поверсі шкоди в кабінеті географії. В приміщенні чисто, тепло, є спальні місця, чиста постіль, стіл, крісло, триразове безоплатне харчування. (том 2 а.с. 110)
Відповідно до побутової характеристики родина ОСОБА_2 складається з ОСОБА_17 (дідусь), ОСОБА_16 (бабуся), ОСОБА_20 (тітка), ОСОБА_21 (дядько) ОСОБА_18 (двоюрідний брат), ОСОБА_2 - батько та ОСОБА_3 .
Родина придбала будинок АДРЕСА_2 . За даною адресою родина проживає з вересня 2022 року. За період проживання родина проявила себе з позитивного боку. Скарг з боку жителів селища не надходило (том 2 а.с. 125)
Відповідно до відповіді Опорного закладу освіти «Миргородський ліцей №1 ім. Панаса Мирного Миргородської міської ради Полтавської області» № 05-17/531 від 07.06.2023 на адвокатський запит зазначено, що сім`я ОСОБА_2 переїхала в Миргород влітку 2022 року із м. Торецька Донецької області: дідусь,бабуся, дві невістки (і мама ОСОБА_3 також), два онука- ОСОБА_3 та його двоюрідний брат. Проживали разом на ІІ провулку Івана Українця, м. Миргород (том 2 а.с. 172 зворот) 
Відповідно до характеристики закладу освіти «Миргородський ліцей №1 ім. Панаса Мирного Миргородської міської ради Полтавської області» ОСОБА_3 має довільну зорову та слухову пам`ять. Виявляє логічне та образне мислення. На уроках завжди уважний, активний, виконує домашні завдання. Гарно запам`ятовує навчальний матеріал. Має добрий загальний розвиток. Весь навчальний рік навчався дистанційно. Виконує завдання в межах вивченого матеріалу. Виявляє активність на уроках. Урівноважений, розсудливий. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Підтримує дружні стосунки з учнями. відповідально виконує доручення. Батьки приділяють увагу вихованню сина (том 2 а.с. 173)
Відповідно до відповіді Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області № 01-22/295 від 02.06.2023 на адвокатський запит повідомлено, що протягом 2022-2023 навчального року ОСОБА_3 здобував освіту в 5-А класі закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 9 ТОрецької МВЦА Бахмутського району Донецької області. Однак до занять, організованих за дистанційною формою навчання долучався нерегулярно, письмові роботи не надсилав. Семестрове й річне оцінювання здійснено на основі усних поточних оцінок та переведено до 6_А класу ЗЗСО №9(том 2 а.с. 153 зворот)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що для матері створюються перешкоди у спілкуванні з дитиною, суд з урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю, з огляду на те, що батько, хоча й створив належні умови для проживання дитини, однак, перешкоджаючи позивачу у спілкуванні із сином та змінивши місце проживання разом з дитиною, не повідомивши про це позивача, діяв всупереч інтересам дитини.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
  Пунктом 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної, і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Разом з тим як передбачає  ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України    від   27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави  - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.
Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду 21 травня 2020 року у справі № 587/2134/17 у постанові КЦС ВС від 16 листопада 2020 року у справі № 313/310/18 , постанові КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі № 127/15879/17-ц постанові КЦС ВС від 14 липня 2020 року у справі № 127/28537/18.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на даний перебуває у відпустці за доглядом за дитиною ( ОСОБА_5 , 2018 року народження), отримує державну допомогу у розмірі 860 грн., пенсію по інвалідності 2200 грн. та аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн. 
Відповідно до побутової характеристики ОСОБА_1 є хорошою мамою, весь свій час присвячує дітям: сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 2018 року народження. ОСОБА_1 не має шкідливих звичок. Син ходить до шкоди. Мама займається його вихованням та навчанням. Дитина живе в достатку і ні в чому не має потреби. Син завжди акуратний, чистий привітний товариський, ввічливий. ОСОБА_1 з сусідами поважна, підтримує добросусідські відносини, в конфліктах не перебуває. Зв`язку з особами,які аморальний спосіб життя не підтримує. У вживанні спиртних напоїв помічена не була (том 1 а.с. 16) 
Згідно довідки КП «Торецьккомсервіс» від 01.01.2019, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та має склад сім`ї : ОСОБА_3 , 2012 року народження (син), ОСОБА_5 , 2018 року народження (дочка)(том 1 а.с. 20).
Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою проживання позивача та дитини встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання та розвитку, наявні продукти харчування для дитини за віком, наявні ліки та засоби індивідуальної гігієни для дитини (том1 а.с. 42)
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей від 08.02.2019 № 1 про встановлення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю, батько приймав активну участь у вихованні сина, запропоновано службі у справах дітей підготувати висновок війстково-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про встановлення місця проживання з нею її малолітнього сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 28).
Згідно інформації ВЦА м. Торецьк Донецької області загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №9 про стан виконання батьківських обов`язків гр.. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 зазначено, що ОСОБА_3 навчається у закладі з 01.09.2018, зарекомендував себе як дисциплінований, старанний учень. Має високий рівень розвитку інтелекту, Шкільну програму засвоює на достатньому рівні. Адекватно реагує на зауваження, переживає невдачі. Не пропускає навчальних занять без поважної причини.
У колективі користується повагою. У спілкуванні активний, добрий не провокує конфліктів з ровесниками, намагається контролювати свої емоції. має багато товаришів у класі, з дорослими ввічливий та з повагою ставиться до вчителя. Прислухається до зауважень та вимог педагогів, намагається їх виконувати. В школу ОСОБА_3 приходить у гарному настрої, підготовленим до уроків. Батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приділяють достатньо уваги вихованню та навчанню сина (том 1 а.с. 29).
Така ж інформація була надана директором навчального закладу на ім`я начальника служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк від 07.02.2019 № 32.
Відповідно до висновку служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк Донецької області, від 07.02.2019 № 187, комісія вважає за доцільне встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (том 1 а.с 33) .
Згідно висновку військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 05.03.2019 №2, встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (том 1 а.с. 136-137)
Відповідно до психологічного висновку щодо ОСОБА_3 , від 21.02.2019, складеного провідним психологом центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ВЦА м. Торецьк, було встановлено, що між батьками ОСОБА_3 часто трапляються сварки, свідком яких є дитина. В хлопця підвищена тривожність та загострені страхи щодо розлуки з батьком, причиною яких стали слова матері, що він не буде бачитись з батьком. Батько зі своєї сторони негативно висловлюється та проявляє агресивну поведінку відносно матері дитини у присутності ОСОБА_3 . Зі слів хлопця він почуває себе погане і не знає кому вірити(том 1 а.с. 34).
Згідно висновку оцінки потреб сім`ї, яке проводилось в період з 01.02.2019 по 07.02.2019, у ОСОБА_3 через наявний конфлікт між батьками наявні ознаки психологічної травми. Сім`я потребує психологічної допомоги в налагодженні стосунків стабілізації психоемоційного стану дитину та дорослих . Сім`ї рекомендовано звернутись за підтримкою до психолога (том 1 а.с. 31-32)
Згідно висновку військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 29.03.2022 №61, встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (том 1 а.с. 207-208)
Як встановлено судом першої інстанції, після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю, батько приймав активну участь у вихованні сина. Однак, між батьками дитини постійно існував спір щодо місця проживання дитини, через що постійно виникали конфліктні ситуації, що підтверджується чисельними заявами сторін, поясненнями сусідів позивача, повідомленнями поліції, які містяться в матеріалах справи.
Так, в своїх повідомленнях на заяви позивача щодо неповернення дитини поліція повідомила, що в діях відповідача ознак ані кримінального, ані адміністративного правопорушення не встановлено, рекомендовано звернутися до суду.
В повідомленні поліції на заяви відповідача щодо невиконання позивачем батьківських обов`язків поліція також зазначила, що в ході проведеної перевірки ознак кримінального правопорушення не встановлено і такий спір вирішується судом.
Наявність між сторонами конфліктних ситуацій з приводу місця проживання дитини, його виховання стало підставою для звернення позивача до ВЦА м. Торецьк із заявою про встановлення місця проживання дитини.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами наявний конфлікт щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ,який негативно позначається на дитині.
Відповідно до довідки № 1628-5001808732 від 29.06.2022 ОСОБА_2 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 60).
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності.
Згідно довідки Ромоданівської селищної ради №01-22/160 від 05.06.2023 року ОСОБА_3 20.06.2012 року був зарахований до 5-А класу опорного закладу «Ромоданівський ліцей» 24.06.2022 року, як внутрішньо-переміщена особа, який зі слів батька прибув з Горецької ЗОШ №9. Навчався ОСОБА_3 у ліцеї по 17.01.2023р., але потім на підставі отриманої від батька заяви ОСОБА_2 був відрахований. (том 2 а.с. 153).
Згідно пояснень ОСОБА_2 у зв`язку з військовими діями з метою збереження здоров`ята життя свого сина ОСОБА_3 , разом зі своїми рідними: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 … ОСОБА_18 та ОСОБА_19 виїхали до міста Львова. З 2020 року ОСОБА_3 мешкає разом зі мною добровільно, утисків та насильства над дитиною не вчинається. (том 2 а.с. 108)
З відповіді Жовтанецької сільської ради Львівської області № 235 від 23 лютого 2023 року, на звернення ОСОБА_2 вбачається, що догляд, турботу та контроль за станом здоров`я сина ОСОБА_3 , здійснював виключно батько, офіційно зареєстровано 2 візити матері на територію Жовтанецької сільської ради. Кількість неофіційних зустрічей матері та сина невідома.. Зі слів ОСОБА_1 місце перебування сина ОСОБА_3 не відоме, що може перешкоджати зустрічі. (том 2 а.с. 109)
Відповідно до Акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 09.06.2022 року умови проживання задовільні (дитина з батьком мешкають на 2-му поверсі шкоди в кабінеті географії. окрім них в даній кімнаті проживають ще 8 осіб. В приміщенні чисто, тепло, є спальні місця, чиста постіль, стіл, крісло, триразове безоплатне харчування (том 2 а.с. 111)
Згідно акту обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 № 47від 15.06.2022 року умови проживання задовільні (дитина з батьком та іншими родичами, що евакуювались із зони активного проведення бойових дій, мешкають на 2-му поверсі шкоди в кабінеті географії. В приміщенні чисто, тепло, є спальні місця, чиста постіль, стіл, крісло, триразове безоплатне харчування. (том 2 а.с. 110)
Відповідно до побутової характеристики родина ОСОБА_2 складається з ОСОБА_17 (дідусь), ОСОБА_16 (бабуся), ОСОБА_20 (тітка), ОСОБА_21 (дядько) ОСОБА_18 (двоюрідний брат), ОСОБА_2 - батько та ОСОБА_3 .
Родина придбала будинок АДРЕСА_2 . За даною адресою родина проживає з вересня 2022 року. За період проживання родина проявила себе з позитивного боку. Скарг з боку жителів селища не надходило (том 2 а.с. 125)
Таким чином, ОСОБА_2 самовільно, без погодження з матір`ю дитини ОСОБА_1 , з якою проживала дитина, вивіз дитину до Львівської області, а пізніше переїхав до Полтавської області.
Як пояснила позивачка ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 вивіз дитину без її згоди. Тривалий час вона не занала де дитина. Зверталась до офіційних органів про пошук дитини, після того як висновком військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 05.03.2019 №2, встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (том 1 а.с. 136-137)
 Із наведеного вбачається, що ОСОБА_2 порушує права як ОСОБА_1 на участь у вихованні дитини, так і права дитини на спілкування з матір`ю, передбачені ст.ст. 153, 155,157 СК України.
Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Той батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської даності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Колегія суддів вважає, що відповідач створює перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, не бажає йти на компроміс для того, щоб знайти взаєморозуміння в питаннях вихованні дитини. Як доводиться письмовими матеріалами справи, відповідач здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дитини, яка потребує любові обох батьків. Обмеживши дитину у спілкуванні з матір`ю, не бажаючи вирішувати спільно з позивачем за участі органу опіки та піклування питання вихованні дитини, тим самим відповідач створює умови, за яких втрачається зв`язок матері з дитиною, дитина знаходиться під повним контролем і впливом батька.
Надана ОСОБА_2 роздруківка з телефону, із зазначенням переписки,як доказ відсутності перешкод у спілкуванні малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 не може свідчити про наявність спілкування дитини з матір`ю, оскільки вона не містить інформації щодо всіх її учасників (прізвище, ім`я, по-батькові, або номерів телефонів), тобто неможливо ідентифікувати всіх учасників зазначеної переписки та відповідно встановити ту обставину між ким дійсно вона відбувалася.
У частині першій статті 18 Конвенції про права дитини, статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошується на визнанні принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (частина перша статті 141 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Оскільки, дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, у спорі щодо визначення місця проживання дитини визначається її доля, колегія суддів приходить до висновку про можливість вислухати думку, вона має бути вислухана при вирішенні спору між батьками щодо її місця проживання. 
У суді апеляційної інстанції малолітній ОСОБА_3 у присутності учасників судового засідання та педагога повідомив суду, що хоче проживати зі своїм батьком, маму любить і сестричку трішки, бажає спілкуватись з мамою та сестричкою.
На думку колегії суддів малолітній ОСОБА_3 відповідав не впевнено, висловлює думку дорослими фразами, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до переконання щодо наявності впливу батька на думку дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Колегія суддів вважає, що думка або висловлювання дитини є спотвореною та необ`єктивною внаслідок повної ізоляції ОСОБА_2 від сина ОСОБА_3 його матері ОСОБА_1 з 2020 року і по даний час, постійного психологічого впливу з його боку та його батьків на дитину з метою створення негативного образу позивача як матері, а тому не зможе реально відобразити думку дитину, яка має бути врахована відповідно до ст. 171 СК України, ст. 12 Конвенції про права дитини. З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що висновок Служби у справах дітей Торецької військової адміністрації є необ`єктивним, а також суд при прийнятті рішення не взяли до уваги думку дитини, є голослівними.
Частинами четвертою-шостою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи .
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Ромоданівської сільської ради Полтавської області.
Рішенням виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області № 50 від 12 липня 2023 року затверджено висновок Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ромоданівської селищної ради «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 », яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком , ОСОБА_2 , рекомендовано вирішити питання мирним шляхом між обома батьками, а у разі відсутності взаєморозуміння з даного питання, звернутись до суду за захистом своїх прав та вирішення питання по суті (том 2 а.с. 183-184).
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.
Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та  піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за  собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру.
Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а зазначено, що висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.
Згідно Акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , умови проживання добрі, на момент візиту було чисто і прибрано. Мати з дитиною проживають в орендованій квартирі являються ВПО. Умови проживання добрі створено умови для повноцінного проживання дитини. Також є можливість для проживання старшого сина в разі вирішення справи в суді. Мати дуже бажає, щоб син проживав з нею і готова всім його забезпечувати.
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 з матір`ю з огляду на те, що батько, хоча й належним чином займається вихованням та утриманням дитини, однак, перешкоджаючи ОСОБА_1 у спілкуванні із сином, позбавляє його як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. 
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки між сторонами існує спір з приводу заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення про час слухання справи, та не отримання повісток, не заслуговують на увагу колегії судді з огляду на наступне.
Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилаються учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до інформації Національної соціальної сервісної служби України від 24.11.2022 , повідомлено, що станом на 01.12.2022 року ОСОБА_2 з 29.06.2022 року переюбуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в підрозділі з питань соціального захисту населення Миргородського району Полтавської області. Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судова повістка про слухання справи направлена за адресою місця реєстрації ВПО, повернута на адресу суду з тих підстав, що «адресат відсутній за вказаною адресою»(том 2 а.с. 30)
Відповідно до висновку постанови КЦС ВС від 18 січня 2023 року по справі №752/24739/19) зазначено, що у тому випадку, якщо зазначено, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то в принципі відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Підстав для відкладення, нового повідомлення, немає.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції, норм процеального права, на які посилається ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
В контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме інтересам дитини, суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю.
Колегія суддів зауважує, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 не позбавляє батька дитини піклуватися про неї, бачитись з нею, спілкуватись, брати участь в її житті, проявляти батьківську любов.
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.  367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 31 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: