П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/396/22	

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.,
повний текст судового рішення
складено 24.05.2023, м. Миколаїв
       
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                    -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Кравченка К.В.
при секретарі                               -            Філімович І.М.
за участю: 
                    представника апелянта – Писаревського О.О.
                    представника позивача – Мезінова О.Г.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 22 грудня 2021 р. № 466/32-00-51-04-33, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

           12 січня 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» звернулось до суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.12.2021 року № 466/32-00-51-04-33.
          В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що висновок Управління про нереальний характер господарської операції з ТОВ «Миколаївська водна компанія», є хибним та бездоказовим, так як обґрунтовується відповідачем виключно описом взаємовідносин цього постачальника послуг з ТОВ «Логітек».

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою правову позицію зазначав, що перевіркою ТОВ «МГЗ» встановлені господарські взаємовідносини з ТОВ «Миколаївська водна компанія». Зібраними Управлінням доказами, які наведені в акті перевірки, підтверджується неможливість здійснення цим постачальником законної господарської діяльності з огляду на відсутність у нього матеріально-технічних можливостей та персоналу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків -задоволений. Податкове повідомлення-рішення від 22 грудня 2021 р. № 466/32-00-51-04-33 визнано протиправним та скасовано. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр-т Олександра Поля, 57, м. Дніпро, 49600, ЄДРПОУ 43968079) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (вул. Набережна, 64, с. Галицинове, Миколаївський район, Миколаївська область, 57286, ЄДРПОУ 33133003) судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 481 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня).

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Апелянт не погоджується з вказаним рішенням суду та вважає його незаконним, винесене з неправильними застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
          Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

В жовтні-листопаді 2021 року Управління провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «МГЗ» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість (далі ПДВ), яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з ПДВ за серпень 2021 року, у тому числі заявленого до відшкодування, результати якої оформлені актом від 19 листопада 2021 року № 994/32-00-51-04-28/33133003 (далі акт перевірки).
У висновку акту перевірки вказано на порушення ТОВ «МГЗ»:
- ст.200 п.200.1., п.200.4. пп. «б» Податкового кодексу України (далі ПК України), внаслідок чого завищено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню в серпні 2021 року в розмірі 1 549 971 грн.;
- ст.200 п.200.1., п.200.4. пп. «в» ПК України, в частині завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 87 429 грн.
Позивач подав заперечення на акт перевірки, які 15 грудня 2021 року були розглянуті Управлінням, висновок акту перевірки викладено в іншій редакції, а саме вказано на порушення:
- ст.198 п.198.1. пп. «а», п.198.2. абз.1-3, п.198.3. абз.1-2, ст. 200 п.200.1., п.200.4. пп.«б» ПК України, з урахуванням ст. 44 п. 44.1. ПК України, а саме завищено суму податкового кредиту в серпні 2021 року на 46 779 грн.;
- ст.200 п.200.1., п.200.4. пп. «б» ПК України, в частині завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника в банку за серпень 2021 року в розмірі 46 779 грн.
22 грудня 2021 року Управління прийняло податкове повідомлення-рішення № 466/32-00-51-04-33, яким ТОВ «МГЗ» зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за серпень 2021 року на 46 779 грн. та застосовано штраф в розмірі 23 389,50 грн.
Не погоджуючись з прийняттям податкового повідомлення-рішення № 466/32-00-51-04-33 товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» звернулось до суду з відповідним позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до ст.198 п.198.1. пп. «а» ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з ст.198 п.198.2. ПК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Як передбачено ст.198 п.198.3. ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до ст.200 п.200.1. ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з ст.200 п.200.4. пп. «в» ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження  господарської  діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.
Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 135.4 статті 135 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення  господарської операції,  а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можна дійти висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності. Таким чином, відображення  господарської операції  у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення  господарської операції.  Визначальною ознакою  господарської операції  є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака  господарської операції  кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність  господарської операції,  яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Як вбачається зі змісту акту перевірки та доводів відповідача, висновки щодо безпідставного документального оформлення нереальних господарських операцій з підприємством - постачальником ТОВ «Миколаївська водна компанія».
Переглядаючи справу в суді апеляційної інстанції встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» та ТОВ «Миколаївська водна компанія» укладено договір № 8310С288/НГЗ-Д-21-148 на надання послуг з завантаження, перевезення та захоронення відході змішані будівництва та знесення будівель і споруд, відповідно до якого виконавець послуг повинен здійснити комплекс послуг з завантаження, перевезення та захоронення відходів, які утворилися в результаті господарської діяльності ТОВ «МГЗ».
Згідно до п. 2.1.4. договору від 13 березня 2021 р. № 8310С288/НГЗ-Д-21-148 передбачено право виконавця - ТОВ «Миколаївська водна компанія» надавати послуги за цим договором або своїми силами, або з залученням сил і засобів інших суб`єктів.
На підтвердження реальності операцій за договором до матеріалів справи надано: договір від 13 березня 2021 р. № 8310С288/НГЗ-Д-21-148, додаткова угода № 1 від 29.07.2021 року, додатком № 2 до якої (Заявка на завантаження та перевезення ґрунту на 2021), якою передбачено надання позивачу послуг з завантаження та перевезення ґрунту на його території в обсязі 3 500м3.,акт наданих послуг № 15 від 02.08.2021, геодезична зйомка з фотографіями місця вивезення ґрунту. Надані послуги оплачені ТОВ «МГЗ» згідно платіжного доручення № 04527 від 25.08.2021 року. По факту поставки послуг, постачальником складено та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну № 1 від 02.08.2021 року, на підставі якої позивач включив ПДВ в сумі 46 778,60грн. до податкового кредиту у декларації з ПДВ за серпень 2021 року.
Таким чином, в матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи, як вірно встановлено судами, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог діючого на момент виникнення правовідносин законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.
Як вбачається з акту перевірки відповідачем зазначено, що безпосередньо послуги з вивезення відходів з території ТОВ «МГЗ» автомобільним вантажним транспортом надавало ТОВ «Логітек», а не ТОВ «Миколаївська водна компанія». В свою чергу, ТОВ «Логітек» є набувачем товарів (послуг) від сумнівних постачальників.
З цього приводу цього колегія суддів зазначає наступне.
Порушення контрагентом позивача податкової дисципліни та невідповідність окремих документів складених відносно товару постачальником по ланцюгу постачання не впливає на віднесення позивачем (покупцем) до складу податкового кредиту сум за господарською операцією, яка фактично відбулася, оскільки закон не ставить право платника податку на формування податкового кредиту в залежність від наявності документів щодо належного виконання постачальниками по ланцюгу постачання своїх податкових та інших зобов`язань.
Отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків – залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 12.07.2023 року.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	К.В. Кравченко   Н.В. Вербицька