Справа № 466/774/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Зими І.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1025/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Цьони С.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Мартиневича Олександра Андрійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа ОСОБА_3 про визнання договору удаваною угодою,-
ВСТАНОВИВ:
В січні 2023 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , в якому просила визнати договір доручення, що оформлений довіреністю від 25 травня 2017 року, виданою від її імені на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка посвідчена приватним нотаріусом ЛМНО Магировською О.В. (зареєстровано в реєстрі за №1228) — удаваною угодою, а саме: договором купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0595 га у м. Львів, урочище «Голоско», СГК «Мічурінець- природоперетворювач».
Свої вимоги мотивувала тим, що вищевказану земельну ділянку вона набула на підставі ухвал Львівської міської ради № 2026 від 10.07.2008р. та № 3514 від 07.05.2010р. Цільове призначення: ведення садівництва, кадастровий номер 4610137500:08:001:0375, про що видано державний актом на право власності на земельну ділянку.
В 2017 році вона вирішила відчужити земельну ділянку відповідачу ОСОБА_2 . Коли вони звернулись до приватного нотаріуса для укладення правочину, виявилось, що вона зобов`язана, крім наявних правовстановлюючих документів, надати нотаріусу ще ряд довідок. В той час ОСОБА_2 запропонував, щоб після здійснення повного розрахунку за продаж спірної ділянки, вона видала на його ім`я довіреність на право розпорядження такою, а він самостійно підготує всі необхідні документи. На вказану пропозицію позивачка погодилась. Також їй було роз`яснено, що відповідач, на підставі такої довіреності   не зможе набути земельну ділянку у свою власність. Відтак, довіреність була видана позивачкою на двох осіб — відповідача та третю особу ОСОБА_3 .
Так, ОСОБА_2 здійснив з нею повний розрахунок, передав їй 131 300,00 грн., тому вона вважала, що в дійсності 25.05.2017р. між ними було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, і з того часу вона не є власником такої.
Однак, 21.10.2022р. поштою вона отримала податкове повідомлення-рішення про нарахування їй земельного податку з фізичних осіб, як власнику спірної ділянки.
Отже відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо переоформлення не себе земельної ділянки, що призводить до стягнення з неї зайвих витрат. Останній на контакт не виходить, дійсна адреса його проживання невідома, тому вважає, що ефективним способом захисту її порушеного права є визнання виданої довіреності від 25.05.2017р. , при отриманні від відповідача обумовленої суми за продаж земельної ділянки - удаваною угодою та визнання такої довіреності договором купівлі-продажу.
Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору доручення від 25.05.2017 удаваною угодою, а саме : договором купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0595 га у м. Львів, урочище» Голоско», СГК « Мічурінець-природоперетворювач», ділянка № НОМЕР_1 із цільовим призначенням: ведення садівництва ( кадастровий номер 4610137500:08:001:0375, що був укладений між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_4 , за ціною продажу 131300 грн. - відмовлено за безпідставністю.
Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Мартиневич Олександр Андрійович.
Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.
Звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції переважно зводиться до цитування норм матеріального (наводиться загальна характеристика договорів доручення та купівлі-продажу) та процесуального права. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивач, звертаючись до нотаріуса за оформленням спірної довіреності, помилково розцінювала це, як оформлення договору купівлі-продажу. Адже за своєю правовою природою, це два різні правочини. 
Не погоджується з таким висновком суду, та зазначає, що позивач не заперечує того факту, що договір доручення, який оформлений довіреністю, що посвідчена приватним нотаріусом ЛМНО Магировською О.В. (зареєстровано в реєстрі за №1228) та договір купівлі-продажу мають різну правову природу, адже ця обставина випливає із нормативного змісту цих видів договорів. Однак, у цій справі питання стосується такої правової категорії як «удаваний правочин». Наголошує, що ні із безпосереднього тлумачення норм матеріального права, ні з аналізу практики Верховного Суду не випливає висновок, що удаваний правочин та правочин, який сторони насправді вчинили мають мати однакову або подібну правову природу. Натомість, важливо, щоб між сторонами фактично виникли правовідносини, за яких існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Підкреслює, що саме така ситуація виникла у цій справі, адже сторони дійсно мали на увазі договір купівлі-продажу, а не договір доручення. Про це свідчать обставини цієї справи, за яких одна сторона (позивач) формально передав своє нерухому майно (земельну ділянку) другій стороні (відповідачу), а покупець (відповідач) формально прийняв нерухому майно (земельну ділянку) та сплатити за нього певну грошову суму (131 300,00 грн) – повне відображення змісту договору купівлі-продажу.
Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, відзиві, письмових поясненнях, апеляційній скарзі, відзиві на скаргу тощо.
За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, звертаючись до нотаріуса за оформленням спірної довіреності, помилково розцінювала це, як оформлення договору купівлі-продажу. Адже за своєю правовою природою, це два різні правочини. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.
Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач на підставі ухвали Львівської міської ради 10 сесії 5 скликання № 2026 від 10.07.2008 року та 17 сесії 5 скликання № 3514 від 07.05.2010 року, набула у власність земельну ділянку площею 0,0595 га у м. Львів, урочище «Голоско», СГК «Мічурінець-природоперетворювач», діл.№ 270 із цільовим призначенням: ведення садівництва (кадастровий номер 4610137500:08:001:0375), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ №017644).
У 2017 році позивач вирішила відчужити земельну ділянку відповідачу. Коли позивач звернулася до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу, виявилось, що вона зобов`язана, крім наявних правовстановлюючих документів, надати нотаріусу ще ряд довідок. У цей час відповідач запропонував позивачу, щоб після здійснення повного розрахунку за продаж земельної ділянки, вона видала на його ім`я довіреність на право розпорядження такою, а він самостійно підготує всі необхідні документи. Окрім цього позивачу було роз`яснено, що відповідач, скориставшись довіреністю, виданою на його ім`я, не зможе на підставі цієї довіреності переоформити земельну ділянку у свою власність. Тому в результаті довіреність була видана позивачем на двох осіб – відповідача та ОСОБА_3 . 
В момент передачі відповідачу оригіналу спірної довіреності та правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, останній здійснив із позивачем повний розрахунок, передав 131 300,00 грн., про що позивач видала відповідну розписку на фотокопії довіреності. У зв`язку із наведеним, позивач вважала, що в дійсності 25.05.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0595 га у м. Львів, урочище «Голоско», СГК «Мічурінець-природоперетворювач», діл.№270 із цільовим призначенням: ведення садівництва (кадастровий номер 4610137500:08:001:0375) за ціною 131 300,00 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. 
Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тлумачачи положення ст. 235 ЦК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 12.05.2021 року у справі № 902/591/20 зазначив, що «при вчиненні удаваного правочину настання його мети - приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, то до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала внутрішня воля сторін і який вони насправді вчинили». 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 року у справі № 465/10636/13-ц, зазначено, що «за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, тобто у такому випадку існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин». 
Відтак, ні із буквального тлумачення ст. 235 ЦК України, ні з аналізу практики Верховного Суду не вбачається висновок, що удаваний правочин та правочин, який сторони насправді вчинили мають мати однакову або подібну правову природу. 
Водночас, основне, щоб між сторонами фактично виникли правовідносини, за яких існують два правочини: один – удаваний, а інший – той, який сторони дійсно мали на увазі. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що у цій справі сторони формально здійснили усі дії, які охоплюють зміст договору купівлі-продажу, а не договору доручення. Таким чином, між позивачем та відповідачем фактично виникли правовідносини, за яких існувало два правочини: один – удаваний (договір доручення), а інший – той, який сторони дійсно мали на увазі (договір купівлі-продажу). 
За таких обставин, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що удаваний правочин та правочин, який сторони насправді вчинили мають мати однакову або подібну правову природу.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 слід стягнути 1073 ,60 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 2008, 89 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 376, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 – адвоката Мартиневича Олександра Андрійовича - задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року – скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа ОСОБА_3 про визнання договору удаваною угодою - задовольнити.
Визнати договір доручення, що оформлений довіреністю від 25.05.2017 року, виданою від імені ОСОБА_1 на ім?я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка посвідчена приватним нотаріусом ЛІМНО Магировською О.В. (зареєстровано в реєстрі за N 1228) - удаваною угодою, а саме: договором купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0595 га у м. Львів, урочище «Голоско», СГК «Мічурінець-природоперетворювач», діл. No 270 із цільовим призначенням: ведення садівництва (кадастровий номер 4610137500:08:001:0375), укладеним між продавцем - ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) та покупцем - ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) за ціною продажу 131 300,00 гривень.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ,ІПН  НОМЕР_3 ) в користь  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) 1073 ,60 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 2008, 89 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 09.08.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.