Ухвала
Іменем України
 
03 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 187/998/16-ц
провадження № 61-10842ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 
 
розглянувши касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка Віктора Анатолійовича на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) приватного виконавця Теличка Віктора Анатолійовича, заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 ,
 
ВСТАНОВИВ: 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця Теличко В. А., заінтересована особа (стягувач)                      ОСОБА_2 , в якій просила:
- поновити строк на подання скарги на дії (бездіяльність) приватного виконавця Теличко В. А. по виконавчому провадженню НОМЕР_1;
- розглянути скаргу у відповідності до вимог статті 450 ЦПК України;
- постановити ухвалу про зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчий лист №187/998/16-ц виданий 09квітня 2020 року по якому відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 до розгляду скарги по суті;
- витребувати у приватного виконавця оригінал виконавчого провадження                        № НОМЕР_1 та оригінал звіту № 1104/01 про оцінку ринкової вартості нежитлового приміщення нежитлового приміщення № 100 в будинку АДРЕСА_1 , площею 443 кв. м реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1576945712101;
- визнати дії приватного виконавця Теличка В. А. по проведенню оцінки майна, а саме: нерухомого майна - нежитлового приміщення    АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1576945712101 незаконними;
- скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06 квітня 2023 року по виконавчому провадженню НОМЕР_1;
- скасувати постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 07 квітня 2023 року по виконавчому провадженню № НОМЕР_1;
- зобов`язати приватного виконавця Теличка В. А. повідомити заявника та суд про виконання ухвали суду про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та розгляд скарги.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року відмовлено  ОСОБА_1  в задоволенні заяви про поновлення строку на подачу скарги.
Скаргу  ОСОБА_1  на дії (бездіяльність) приватного виконавця Теличка В.А., стягувач   ОСОБА_2  - залишено без розгляду.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Заєць П. Л. подав до суду апеляційну скаргу.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заєць П. Л. задоволено.
Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Судове рішення мотивовано тим, що скаржником доведено поважність та незалежність від нього причин вчасно звернутись до суду щодо захисту своїх прав, а тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 , що, як наслідок, призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.
 
18 липня 2023 року приватний виконавець Теличко В. А. через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2023 року, залишити в силі ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від                        28 квітня 2023 року. 
 
Підставами касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає: порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права; суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постанові від 07 червня 2023 року в справі № 1622/16530/2012 (провадження № 61-7689св22).
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.
 
За змістом пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року в справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
 
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
 
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
 
Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
 
Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
 
Згідно зі статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями                 пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
 
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року в справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року в справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).
 
За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.
Таким чином, при зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.
 
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі                    № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».
Звертаючись до суду зі скаргою,  ОСОБА_1  зазначала, що 13 квітня 2023 року з сайту автоматизованої системи виконавчих проваджень їй стало відомо, що постановою приватного виконавця Теличко В. А. 05 квітня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 по виконанню рішення суду, однак вказана постанова на адресу ОСОБА_1 не направлялася. Також посилалась на те, що 13 квітня 2023 року її представник зателефонував приватному виконавцю щодо узгодження дати ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження та отримання ідентифікатора доступу. Про що також 13 квітня 2023 року відповідна заява була направлена на електронну адресу приватного виконавця. 14 квітня 2023 року ідентична заява була направлена поштою цінним листом з описом вкладення. В подальшому в телефонному режимі приватний виконавець зазначив, що ознайомитися можливо із виконавчим провадженням 25 квітня 2023 року в єдиний приймальний день після 14-00 год. та приїхавши до офісу приватного виконавця на вході було оголошення про перебування його на лікарняному і вже 26 квітня 2023 року представником  ОСОБА_1 було подано скаргу на дії приватного виконавця.
Доказів зворотного суду не надано.
Виходячи з зазначеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що  ОСОБА_1 доведено поважність та незалежність від особи причин вчасно звернутись до суду щодо захисту своїх прав.
Посилання заявника на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 07 червня 2023 року в справі № 1622/16530/2012 (провадження № 61-7689св22), відхиляються касаційним судом, оскільки встановлені судами у вказаній справі обставини не є подібними правовідносинам, які виникли між сторонами у справі № 187/998/16-ц. 
За таких обставин наявність підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційним судом спростовується.
Фактично доводи заявника зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, власного тлумачення застосування норм права у конкретній справі, а також необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали, а також постанови суду апеляційної інстанції, яка постановлена за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції, (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка В. А. на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2023 року є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.
Оскільки оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка В. А. на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2023 рокусуд відмовляє.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка Віктора Анатолійовича на постанову Дніпровського апеляційного суду від                     06 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) приватного виконавця Теличка Віктора Анатолійовича, стягувач ОСОБА_2 .
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                Є. В. Коротенко 
 
А. Ю. Зайцев 
 
М. Ю. Тітов