КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 367/5399/20                                      Головуючий у суді першої інстанції - Мерзлий Л.В.
Номер провадження № 22-ц/824/8376/2023                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2023 року                                                                                         м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, моральної шкоди, пені, трьох відсотків річних, -
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2020 року  ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом до ТОВ «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, моральної шкоди, пені, трьох відсотків річних, відповідно до якого (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) просила: стягнути з ТОВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 27 290,45 грн; стягнути з ТОВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 4 200, грн витрат за складання Висновку судового експерта; стягнути з ТОВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 3 501,43 грн пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, 3% річних в розмірі 830,88 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 993,87 грн; всього стягнути ТОВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 37 816,63 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 187 203,33 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням); стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3  1 500 грн франшизи; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 50 000 - моральної шкоди; всього стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 238 703,33 грн; судові витрати покласти на відповідачів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 08 березня 2020 року о 22 год. 15 хв. у м. Ірпінь по вул. Соборна, 193 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу КІА MAGENTIS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу позивача «VOLKSWAGEN» PASSAT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу «FORD В-МАХ», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті чого транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень.
Вказано, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУПАП.
Позивачка вважає, що факт вини у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 , яка мала місце 08 березня 2020 року та факт знаходження ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`янінні встановлені та доказуванню не підлягають.
Цивільно-правова відповідальність водія, який експлуатує транспортний засіб КІА MAGENTIS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1922800 від 06 листопада 2019 року.
ОСОБА_3 зазначає, що після її звернення та надання документів до ТДВ «МСК» у порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та формування страхової справи, ТДВ «МСК» прийняло рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 101 209,55 грн та 04 червня 2020 року перерахувало на рахунок позивача вказану суму.
В подальшому, 04 червня 2020 року на адресу позивача надійшов лист від ТДВ «МСК» за вих. № 1920 від 28 травня 2020 року, у якому ТДВ «МСК» повідомило про те, що транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним у порядку ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до Звіту № 050/03/20 про оцінку колісного транспортного засобу від 06 травня 2020 року, який було виконано на замовлення ТДВ «МСК», розрахунок страхового відшкодування має наступний вигляд:
267 522,73 грн. - 164 813.18 грн. - 1 500,00 грн. = 101 209,55 грн., де:
267 522,73 грн. - вартість транспортного засобу на момент ДТП;
164 813,18 грн. - вартість транспортного засобу після ДТП;
1 500,00 грн. - франшиза;
101 209,55 грн. - сума страхового відшкодування, що була виплачена позивачу.
В позовній заяві зазначено, що для встановлення дійсного розміру матеріального збитку ОСОБА_3  звернулась до судового експерта Тараканова Ю.Ю. з проханням провести автотоварознавче дослідження, на вирішення якого поставити наступне питання, а саме: Який розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті пошкодження при ДТП, що сталося 08 березня 2020 року. 
Вказано, що 16 березня 2020 року судовим експертом Таракановим Ю.Ю. було складено Висновок № 293 експертного автотоварознавчого дослідження. Відповідно до Висновку судового експерта, вартість матеріального збитку, що завданий власнику автомобіля Volkswagen Passаt, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 314 203,33 грн. Крім того, згідно Висновку судового експерта ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passаt, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 до ДТП становить 327 584,00 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 301 619,26 грн.
Однак, оскільки ТДВ «МСК» обмежена лімітом у 130 000 грн згідно Полісу № АО/1922800, то розрахунок суми страхового відшкодування в дійсності має наступний вигляд:
130 000,00 грн. - 101 209,55 грн. - 1 500,00 грн. = 27 290,45 грн., де:
130 000,00 грн. - ліміт відповідальності ТДВ «МСК»;
101 209,55 грн. - сума сплаченого страхового відшкодування;
1 500,00 грн. - франшиза;
27 290,45 грн. - сума недоплаченого страхового відшкодування позивачу.
Позивачка вважає, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити їй різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, розрахунок суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 має наступний вигляд:
314 203,33 грн. - 101 209,55 грн. - 27 290,45 грн, = 185 703,33 грн. + 1 500,00 грн. = 187 203,33 грн., де:
314 203,33 грн. - фактичний розмір шкоди згідно Висновку судового експерта (матеріальний збиток);
101 209,55 грн. - сума сплаченого страхового відшкодування;
27 290,45 грн. - сума недоплаченого страхового відшкодування позивачу.
185 703,33 грн. - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
1 500,00 грн. - франшиза, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове рахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовується Страховиком.
187 203,33 грн. - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та франшиза, що не відшкодовується ТДВ «МСК».
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, позивач зазначає про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини ОСОБА_1 , їй було завдано моральної шкоди, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які вона зазнала внаслідок суттєвого пошкодження належного їй транспортного засобу, в неможливості користуватись транспортним засобом, що в подальшому порушило звичайний ритм її життя, призвело до незручностей у повсякденному житті, додаткових емоційних навантажень та необхідності витрачати додатковий час та зусилля для організації свого життя, відновлення порушених прав та відшкодування завданих збитків.
Враховуючи вищевикладене, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнути з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 27 290,45 грн.
Стягнути з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_3  4 200 грн витрат за складання Висновку судового експерта.
Стягнути з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_3   3 501,43 грн пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, 3% річних в розмірі 830,88 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 993,87 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 187 203,33 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 500 грн франшизи.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000 грн - моральної шкоди.
Стягнути солідарно з ТДВ «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2 395,42 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 , представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про розгляд справи, який було призначено на 18 серпня 2022 року, 17 жовтня 2022 року та на 12 грудня 2022 року. Вказано, що в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 судових повісток на зазначені дати судових засідань.
Доводами апеляційної скарги також є те, що судом першої інстанції не було надано відповідної правової оцінки фактичним обставинам справи, а саме що документи, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не можна враховувати при вирішенні питання доведеності обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.  
Апелянт вважає, що у наданому позивачем Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №293 від 16 березня 2020 року, складаного на замовлення позивача судовим експертом Таракановим Ю.Ю. значно завищено ринкову вартість автомобіля «VOLKSWAGEN» PASSAT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
Апелянт звертає увагу, що позивачем на обґрунтування своїх вимог було надано до суду два експертні висновки, які значно різняться між собою щодо суми завданих їй збитків. Апелянт вважає, що на день ухвалення рішення судом першої інстанції сплинув шестимісячний строк використання зазначених документів. 
В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу, що відповідно до Звіту №050/03/20 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «VOLKSWAGEN» PASSAT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 06 травня 2020 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , вартість працездатних складових складає 164 813,18 грн. Вказано, що районний суд не звернув уваги на те, що у разі задоволення позовних вимог та відшкодування збитків власниця транспортного засобу ОСОБА_3 повинна передати ОСОБА_1 пошкоджене майно.
Доводами апеляційної скарги також є те, що суд не сприяв проведенню судової експертизи. Так, причиною не виконання ухвали суду щодо призначення експертизи було не лише не сплати за експертне дослідження, але й неможливість надати експерту транспортний засіб. Враховуючи зазначені обставини, апелянт вважає, що у разі виконання ним рішення суду, працездатні складові автомобіля «VOLKSWAGEN» PASSAT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на суму 164 813,18 грн не будуть фізично йому повернуті. 
Також апелянт вважає необґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, оскільки позивачка не довела належними і допустимими доказами факту завдання їй моральної шкоди вказаною ДТП. 
Враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати рішення  Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2022 року в частині стягнення із ОСОБА_1 та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.
На адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , відповідно до якого вказує, що апелянт посилається на завишення позивачем вартості транспортного засобу, проте доказів на підтвердження вказаних обставин не надає. Представник ОСОБА_5 зазначає, що позивачем було надано висновок судового експерта Тараканова Ю.Ю., відповідно до якого автомобіль позивачки не є фізично знищеним. 
Крім того,  представник ОСОБА_5 у відзиві звертає увагу, що Звіт №050/03/20 про оцінку колісного транспортного засобу від 06 травня 2020 року взагалі не можна брати до уваги, оскільки останній виконаний з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року №142/5/2092, оскільки звіт складено експертом без фактичного огляду ним транспортного засобу позивачки по справі, оскільки як вбачається зі змісту звіту, огляд проводив представник страховика ОСОБА_6 , а не експерт Васильєв Д.В., який і складав Звіт. Також експерт Васильєв Д.В. під час складання вказаного звіту користується порівняльним підходом, а ринкова вартість колісного транспортного засобу визначена на основі необґрунтованих припущень. 
Враховуючи зазначені обставини, представник позивача просить оскаржуване рішення залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення. Також представник ОСОБА_5 у поданому відзиві просить стягнути з апелянта понесені судові витрати під час розгляду справи в апеляційному суді у розмірі 16 000 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08 березня 2020 року о 22 год. 15 хв. у м. Ірпінь по вул. Соборна, 193 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу КІА MAGENTIS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу позивача «VOLKSWAGEN PASSAT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу «FORD В-МАХ», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті чого транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень.
Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП (а.с.13-15, т.1).
Цивільно-правова відповідальність водія, який експлуатує транспортний засіб КІА MAGENTIS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1922800 від 06 листопада 2019 року (а.с.16, т.1).
Після звернення та надання позивачем документів до ТДВ «МСК» у порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та формування страхової справи, ТДВ «МСК» прийняло рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 101 209,55 грн та 04 червня 2020 року перерахувало на рахунок позивача вказану суму (а.с.17, т.1).
Згідно Звіту № 050/03/20 про оцінку колісного транспортного засобу від 06 травня 2020 року, який було виконано на замовлення ТДВ «МСК», розрахунок страхового відшкодування має наступний вигляд: 267 522,73 грн - 164 813,18 грн - 1 500 грн = 101 209,55 грн, де: 267 522,73 грн - вартість транспортного засобу на момент ДТП; 164 813,18 грн - вартість транспортного засобу після ДТП; 1 500 грн - франшиза; 101 209,55 грн - сума страхового відшкодування, що була виплачена позивачу (а.с.18-39, т.1).
16 березня 2020 року судовим експертом Таракановим Ю.Ю. було складено Висновок № 293 експертного автотоварознавчого дослідження. Відповідно до Висновку судового експерта, вартість матеріального збитку, що завданий власнику автомобіля Volkswagen Passаt, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 314 203,33 грн. Крім того, згідно Висновку судового експерта ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passаt, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 до ДТП становить 327 584 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 301 619,26 грн (а.с.41-61, т.1).
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03 серпня 2021 року по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено наступне питання:  яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки КТЗ Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , після ДТП 08 березня 2020 року. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_1 (а.с.40-41, т.2).
Встановлено, що експертна установа направила ОСОБА_1 рахунок від 22 грудня 2021 року №4443 за проведення судової автотоварознавчої експертизи №36513/36514/21-54 у цивільній справі №367/5399/20 (а.с.181, т.2).
Також від експертної установи надходило клопотання експерта від 22 грудня 2021 року про надання для огляду об`єкта дослідження, а у випадку, якщо експертизу необхідно провести по матеріалах справи, то експерт вказує, що на це необхідна письмова вказівка суду. Експерт вказує, що для проведення експертизи по матеріалам справи у розпорядження експерта потрібно надати детальні кольорові фотознімки автомобіля (а.с.183-184, т.2).
Листом від 18 січня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області погодив проведення експертизи за наявними матеріалами справи (а.с.185, т.2).
Листом від 22 лютого 2022 року КНДІСЕ повідомила районний суд, що у зв`язку із не проведенням оплати за експертизу, ухвала суду залишилась без виконання (а.с.198, т.2).
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з ОСОБА_1 грошові кошти, мотивував своє рішення тим, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Суд вказав, що з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Суд першої інстанції зазначив, що подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування. Позивач надав суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, і на думку суду, дані докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми, а тому позов в цій частині підлягає повному задоволенню.
Крім того, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, суд вважав, що вимога щодо відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню й стягненню з відповідача підлягає 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди позивачу.
Апеляційний суд в цілому погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.
Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20).
Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22).
За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Суд першої інстанції, встановивши, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 , перевищує виплачений страховою компанією за правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.
Так, вирішуючи питання щодо розміру завданого позивачу збитку, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу судового рішення Висновок № 293 експертного автотоварознавчого дослідження від 16 березня 2020 року, виконаного судовим експертом Таракановим Ю.Ю. Відповідно до вказаного Висновку судового експерта, вартість матеріального збитку, що завданий власнику автомобіля Volkswagen Passаt, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 314 203,33 грн. Крім того, згідно Висновку судового експерта ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passаt, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 до ДТП становить 327 584 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 301 619,26 грн (а.с.41-61, т.1).
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що Звіт № 050/03/20 про оцінку колісного транспортного засобу від 06 травня 2020 року, який було виконано на замовлення ТДВ «МСК», складено з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року №142/5/2092.
Так, відповідно до положень п.5.1 розділу VТехнічний огляд КТЗ Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. 
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Відповідно до протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 12 березня 2020 року, який є частиною наданого Звіту № 050/03/20 про оцінку колісного транспортного засобу від 06 травня 2020 року, вбачається, що вказаний документ було складено представником страховика  ОСОБА_6 . Оцінювач/експерт не був присутнім під час його огляду та його підпис відсутній у вказаному вище документі (а.с.26-27, т.1).
Таким чином, звіт складено експертом без фактичного огляду ним транспортного засобу позивачки по справі.
Крім того, апеляційний суд також враховує, щоухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03 серпня 2021 року по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено наступне питання:  яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки КТЗ Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , після ДТП 08 березня 2020 року. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_1 (а.с.40-41, т.2).
Експертна установа направила ОСОБА_1 рахунок від 22 грудня 2021 року №4443 за проведення судової автотоварознавчої експертизи №36513/36514/21-54 у цивільній справі №367/5399/20 (а.с.181, т.2).
Також від експертної установи надходило клопотання експерта від 22 грудня 2021 року про надання для огляду об`єкта дослідження, а у випадку, якщо експертизу необхідно провести по матеріалах справи, то експерт вказує, що на це необхідна письмова вказівка суду. Експерт вказує, що для проведення експертизи по матеріалам справи у розпорядження експерта потрібно надати детальні кольорові фотознімки автомобіля (а.с.183-184, т.2).
Листом від 18 січня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області погодив проведення експертизи за наявними матеріалами справи (а.с.185, т.2).
Листом від 22 лютого 2022 року КНДІСЕ повідомила районний суд, що у зв`язку із не проведенням оплати за експертизу, ухвала суду залишилась без виконання (а.с.198, т.2). 
Таким чином, суд першої інстанції, сприяючи відповідачу у реалізації його права на судовий захист призначив по справі судову автотоварознавчу експертизу, однак вказана експертиза проведена не була у зв`язку із не оплатою відповідачем ОСОБА_1 її вартості.
  Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Крім того, згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, відповідачем не було спростовано надані позивачем докази щодо завданої позивачу матеріальної шкоди.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що експертиза не була проведена оскільки машину позивачку вже продала, оскільки суд погодив проведення даної експертизи по матеріалам справи.
Також колегія суддів погоджується із розміром грошових коштів, які присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди.
За змістом статей 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і давши їм належну оцінку, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. 
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 законними та такими, що підлягають до задоволення.
Разом з тим, при дослідженні матеріалів справи апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про судові засідання, які були призначені на 18 серпня 2022 року, 17 жовтня 2022 року та на 12 грудня 2022 року.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції й апелянт обґрунтовує подану апеляційну скаргу вказаними доводами, то зазначені обставини є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалення нового судового рішення у зазначеній частині про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у поданому відзиві просить стягнути з апелянта понесені судові витрати під час розгляду справи в апеляційному суді у розмірі 16 000 грн.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Заперечень щодо не співмірності зазначених витрат складності справи чи обсягу виконаної роботи відповідач не подавав.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав до зменшення заявлених витрат, з огляду на відсутність заперечень відповідача в частині їх співмірності із складністю справи.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді інтереси ОСОБА_3 представляє адвокат Василевський О.Л. на підставі ордеру серії АІ №1387621 від 01 травня 2023 року та договору про надання правничої (правової) допомоги №5 від 28 квітня 2023 року (а.с.101-104, 106, т.3).
Представником ОСОБА_5 також було надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №3019 від 08 жовтня 2019 року, а також посвідчення адвоката України (а.с.105, 107, т.3).
В матеріалах справи також міститься детальний опис робіт (наданих послуг) від 03 травня 2023 року, відповідно до якого вартість однієї години роботи становить 2 000 грн. Позивачу ОСОБА_3 були надані наступні послуги: консультація клієнта - 0,5 год, 1 000 грн; підготовчі дії для подання відзиву (подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, встановлення фактів, про які вказує клієнт та якими доказами вони підтверджуються, визначення правовідносин, визначення правової норми) - 2,5 год., 5 000 грн; підготовка та подання відзиву (написання відзиву, складання розрахунку судових витрат, надсилання) - 5 год., 10 000 грн, що разом становить 16 000 грн (а.с.108-109, т.3).
У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 викладено правову позицію, що висновки судів про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду».
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
 Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Відповідач не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх не співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача, відповідачем не було подано заперечень щодо заявленого розміру судових витрат, які просить стягнути представник позивача по справі.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення, то суд здійснює розподіл судових витрат. Так, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають до стягнення судові витрати, понесені в суді першої інстанції  по сплаті  судового збору у розмірі 1987,03 грн, а з ТОВ «Міжнародна страхова компанія» на  користь ОСОБА_3 підлягають до стягнення судові витрати, понесені позивачкою  в суді першої інстанції  по сплаті  судового збору у розмірі 378,16 грн.  
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. 367, 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2022 року в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 та в частині стягнення судового збору на користь ОСОБА_3 скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 )  на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 187 203,33 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), 1 500 грн франшизи, 10 000 грн  на відшкодування моральної шкоди, а всього 198 703, 33 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 )  на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати, понесені в суді першої інстанції  по сплаті  судового збору у розмірі 1 987,03 грн. 
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» (31023, м. Харків, вул. Мироносицька, 99, літ. А-3, ЄДРПОУ: 31236795) користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати, понесені в суді першої інстанції  по сплаті  судового збору у розмірі 378,16 грн.  
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції  в розмірі 16 000 грн.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
 
Судді : 
 
              _______________                ________________                 ______________
               М.А.Яворський                 Т.Ц.Кашперська                   В.О.Фінагеєв