Постанова                       
Іменем України
12 липня 2023 року 
м. Київ
справа № 127/7281/20
провадження № 61-16736св21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - військова частина НОМЕР_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Військова частина НОМЕР_2 , про відшкодування шкоди, завданої вчиненням злочину.
Позов обґрунтований тим, що наказом командира Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) від 04 квітня 2016 року № 59 ОСОБА_1 призначений на посаду старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04 жовтня 2016 року № 189 працівник Збройних Сил України (далі - ЗСУ) ОСОБА_1 03 жовтня 2016 року прибув із військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) у службове відрядження для виконання польотів за планом бойової підготовки.
Працівник ЗСУ ОСОБА_1 як старший інструктор-пілот, рівень підготовки якого відповідає класній кваліфікації «Військовий льотчик першого класу», та старший екіпажу здійснює контроль за виконанням польоту льотчиком, а також  відповідає за безпеку польотів.
Відповідно до реєстраційного посвідчення державного повітряного судна № 5399, виданого 21 лютого 2013 року Міністерством оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , є експлуатуючою організацією повітряного судна Л-39, бортовий номер 122 , заводський номер 934663 .
Згідно з плановою таблицею польотів на 01 листопада 2016 року, затвердженою керівником льотно-методичного збору полковником ОСОБА_2 , що відбувались на аеродромі Військової частини НОМЕР_1 , екіпаж повітряного судна                      Л-39, бортовий номер 122 , в проміжок часу з 11.00 год до 12.00 год повинен був виконати вправи, передбачені Курсом бойової підготовки ВА-2008 .
Для виконання вказаних вправ до складу екіпажу повітряного судна увійшли заступник командира авіаційної ескадрильї - штурман ескадрильї Військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_3 та старший інструктор-пілот відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів Військової частини НОМЕР_3 працівник ЗСУ ОСОБА_1 .
Під час виконання вправ відповідач, неналежно виконуючи свої службові обов`язки із забезпечення безпеки польотів, як старший в екіпажі повітряного судна, сплутав рукоятки опускання/піднімання шторки та відкриття замків ліхтаря задньої кабіни літака, внаслідок чого відбувся зрив відкидної частини ліхтаря задньої кабіни повітряного судна та розгерметизація, що є грубим порушенням послідовності виконання дій, передбачених чинним «Руководством по летной эксплуатации самолета Л-39», згідно з пунктом 133 якого відкриття ліхтаря виконується виключно після посадки повітряного судна та зупинки двигуна, а не під час виконання польоту.
ОСОБА_1 створив загрозу безпеці польоту, що вказує на несумлінне ставлення до своїх функціональних обов`язків та їх неналежне виконання. Екіпаж повітряного судна припинив виконання завдання і невідкладно здійснив захід на посадку на аеродром Військової частини НОМЕР_1 .
Наземною пошуково-рятувальною групою було знайдено відкидну частину ліхтаря задньої кабіни вказаного повітряного судна на ділянці поля неподалік від аеродрому Військової частини НОМЕР_1 .
Внаслідок зриву під час польоту та падіння на землю відкидної частини ліхтаря задньої кабіни повітряного судна Л-39 вона була пошкоджена, є непридатною для використання без подальшого капітального ремонту чи заміни, у зв`язку з чим державі завдана майнова шкода.
За фактом цієї події 18 січня 2017 року Військова прокуратура Івано-Франківського гарнізону внесла відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42017090780000011, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту 2 частини першої статті 49 КК України, а цивільний позов представника потерпілого - заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах Військової частини НОМЕР_1 до  ОСОБА_1 було залишено без розгляду та роз`яснено право цивільного позивача на звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.
Підставами для представництва є те, що на Міністерство оборони України як на центральний орган виконавчої влади покладено функції щодо забезпечення ЗСУ необхідними ресурсами, тому воно уповноважене державою виступати в судах у разі порушення інтересів держави.
Згідно зі статтями 3, 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» Міністерство оборони України є органом державного управління Збройних Сил України і несе повну відповідальність за їх розвиток та підготовку до виконання завдань оборони, а суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові об`єднання, військові частини, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України із своїм найменуванням.
Військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банку, утримується окремим штатом, має гербову печатку із своїм найменуванням. Командир Військової частини НОМЕР_1 несе повну відповідальність перед органом управління майном - Міністерством оборони України за стан і діяльність частини.
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону з листом від 20 лютого 2020 року № 350/484/1/319 щодо заявлення прокуратурою гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , позову до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням злочину.
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на користь Військової частини НОМЕР_1 відшкодування майнової шкоди в розмірі 199 172,16 грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2020 року до участі у справ як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Військову частину НОМЕР_2 .
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Роз`яснено позивачам їх право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.
Закривши провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спори про відшкодування шкоди, яка заподіяна військовослужбовцями, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби.
Суд посилався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 не був військовослужбовцем в період подій, які є підставою для пред`явлення позову, та не проходив військову службу відповідно до статті 19 КАС України. Відповідач зарахований до особового складу на підставі особистої заяви про прийом на роботу, тому перебував у трудових відносинах з військовою частиною. Цей факт ОСОБА_1 не заперечив в судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи.
Тому спір з приводу відшкодування ОСОБА_1 шкоди не пов`язаний з проходженням публічної служби.
У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/11071/17, провадження № 61-15940св19, за результатами розгляду справи в аналогічних правовідносинах спір розглянуто по суті в порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції помилково застосував постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, оскільки у цих справах вирішувались спори щодо відшкодування збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, тобто військовослужбовцем.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2021 року  ОСОБА_1  направив поштовим зв`язком до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, просив її скасувати, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що є підстави для відступлення від висновку, викладеному щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/11071/17, провадження № 61-15940св19, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відповідач отримав лише ухвалу про відкриття апеляційного провадження, без копії апеляційної скарги в додатках, та судову повістку. Копія апеляційної скарги на адресу його представника не направлялася.
13 вересня 2021 року ОСОБА_1   і окремо його представник - ОСОБА_4 подали до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи та направлення на їхню адресу копії апеляційної скарги, які безпідставно відхилені судом.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно зі статтею 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.
Як на підставу касаційного оскарження заявники посилались на порушення судами норм процесуального права - суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме пункт 1 частини першої статті 255, статті 359-361 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 на підставі його заяви наказом командира Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_5 від 04 квітня 2016 року № 59 прийнятий на роботу та з 07 квітня 2016 року призначений на посаду старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів (т. 1, а. с. 7).
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_6 від 04 жовтня 2016 року № 189 03 жовтня 2016 року працівник ЗСУ ОСОБА_1 прибув у службове відрядження для виконання польотів за планом бойової підготовки (т. 1, а. с. 19).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ).
Європейський суд з прав людини зазначає, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № № 29458/04 і 29465/0, пункт 24).
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 712/9272/17, провадження № 14-345цс19).
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України (частина третя статті 5 КАС України).
Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом (частини четверта, п`ята статті 46 КАС України).
Отже, суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом, зокрема до громадян України, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї ж діяльності та у випадках, визначених законом.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 658/28/21, провадження № 61-15142св21.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон) особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.
Громадяни України, які проходять військову службу та службу у військовому резерві у Збройних Силах України, складають військову присягу на вірність Українському народові. При виконанні обов`язків служби військовослужбовці носять військову форму одягу, їм довічно встановлюється військове звання (частини третя статті 5 Закону).
Згідно з частиною четвертою статті 5 Закону трудові відносини працівників Збройних Сил України регулюються законодавством про працю.
Відповідно до абзацу другого 2 пункту 2.8 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 26 травня 2014 року № 333, підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є: для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця; для працівників - особисті заяви про прийом на роботу з відповідним рішенням щодо прийняття їх на роботу.
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що на час виникнення спірних правовідносин відповідач не мав статусу військовослужбовця, а перебував у трудових відносинах з військовою частиною та виконував службові обов`язки як працівник ЗСУ.
Водночас ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту 2 частини першої статті 49 КК України, а цивільний позов заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах військової частини НОМЕР_1 залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Відповідно до частини першої, третьої, сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Верховний Суд звертає увагу, щоцій справі не підлягає доведенню оцінка правомірності дій ОСОБА_1  під час виконання своїх службових обов`язків та здійсненння планового польоту 01 листопада 2016 року. Оцінка його дійпроведена під час розгляду справи № 344/3887/17, за результатами якої ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження. 
Спір не пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди.
Той факт, що майнової шкоди завдано військовій частині не залежить від того чи було її завдано службовою особою, що не є військовослужбовцем, чи службовою особою під час проходження військової служби, і не змінює правової природи спірних відносин, тому не є підставою для визначення спору у справі, що переглядається, як публічно-правового.
З огляду на зазначене за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватно-правовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/11071/17, провадження № 61-15940св19, на яку посилається суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду справи за позовом військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі військової частини до працівника військової частини - старшого інструктора-пілота про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, суди дійшли висновку, що з вини відповідача, як працівника військової частини була завдана шкода, що підтверджено вироком суду, і така шкода підлягає до відшкодування за положеннями КЗпП України. Проте у позові було відмовлено через пропуск строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України.
Верховний Суд переглянув цю справу у подібних правовідносинах по суті в порядку цивільного судочинства. Той факт, що у наведеній справі відповідач на час розгляду справи в судах також перебував на посаді старшого інструктора-пілота як працівник ЗСУ, а ОСОБА_1 з 02 лютого 2017 року набув статус військовослужбовця і є таким, що проходить військову службу, не впливає на висновки суду апеляційної інстанції з мотивів, викладених у цій постанові у справі, що переглядається.
Отже, немає правових підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 344/11071/17, провадження № 61-15940св19.
З огляду на вказане спір про стягнення зі службової особи - працівника ЗСУ майнової шкоди, завданої військовій частині внаслідок злочину, щодо якої є рішення суду у кримінальній справі з оцінкою правомірності її дій, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Щодо того, що відповідач не отримав копії апеляційної скарги та був позбавлений права подати свої заперечення (відзив) на неї, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи.
Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).
За змістом статей 58 («Участь у справі представника»), 60 («Особи, які можуть бути представниками») ЦПК України адвокат є представником сторони, проте не заміщає її під час судового розгляду.
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що ЦПК України не передбачає вимоги для суду щодо направлення копії апеляційної скарги представникам учасників справи.
Згідно з матеріалами справи супровідним листом від 25 серпня 2021 року на адресу  ОСОБА_1  направлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом із копією апеляційної скарги (т. 5, а. с. 229, 232 зворот). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення 30 серпня 2021 року   ОСОБА_7 особисто отримав ухвалу про відкриття разом із копією апеляційної скарги (т. 5, а. с. 234).
Згідно з матеріалами справи будь-яких доказів щодо відсутності (чи нестачі) документів у поштовому відправленні від 30 серпня 2021 року чи ОСОБА_7  не надав. Водночас ОСОБА_7 підтверджує, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження він отримав 30 серпня 2021 року.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року підготовчі дії закінчені, справу призначено до розгляду на 14 вересня 2021 року. Згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень цю ухвалу опубліковано 01 серпня 2021 року.
Клопотання про направлення копії апеляційної скарги та відкладення судового засідання подані представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (т. 6, а. с. 9-14) та ОСОБА_1 (т. 6, а. с. 18-19) лише 13 вересня 2021 року.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06). 
Верховний Суд зазначає, що відповідний висновок про те, що особа зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі стосується особи, яка особисто звернулася до суду, чи належно повідомлена про розгляд справи за її участю.
Посилання та докази, надані відповідачем лише в суді касаційної інстанції, що він з 02 до 13 вересня 2021 року перебував у відрядженні, що перешкодило йому ознайомитись з матеріалами справи є безпідставними, оскільки з 30 серпня 2021 року він повідомлений про відкриття апеляційного провадження, 01 серпня 2021 року ухвалу про призначення справи до розгляду опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень, він має представника - адвоката Палигу О. І., якому він повідомив про призначення справи до розгляду, з його слів (абзац 6, сторінка 8 касаційної скарги), після 06 вересня 2021 року.
Тобто, з 06 вересня 2021 року відповідач самостійно або через свого представника, проявивши розумну обачність, міг своєчасно ознайомитись з матеріалами справи, зокрема, з апеляційною скаргою позивача.
Крім того, згідно з матеріалами справи відповідач був присутнім у судовому засіданні 14 вересня 2021 року (т. 6, а. с. 23) та мав можливість висловити свою позицію.
Верховний Суд також зауважує, що держава не відповідальна за професійний юридичний захист особи у цивільній справі, незалежно від того, на яких умовах надається правова допомога - на умовах безкоштовної чи оплатної правової допомоги адвоката, крім особливих обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 30 березня 1999 року у справі «Tuzinski проти Польщі», заява № 40140/98, умови визначення про неприйнятність).
В обов`язки держави також не входить забезпечення необхідного балансу між ефективним доступом до суду з одного боку, та незалежністю професії юриста з іншого (рішення Європейського суду з прав людини від 22 березня 2007 року у справі «Старощик проти Польщі», заява № 59519/00, пункт 135).
Верховний Суд, з урахуванням висновків ЄСПЛ, зазначає, що суди у цивільних справах не оцінюють професійність і якість правової допомоги, яка перешкодила особі, якій вона надається, отримати ефективний доступ до суду. 
З огляду на вказане немає підстав вважати, що права позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд відповідно до статті 55 Конституції України, пункту 1 статті 6 Конвенції є порушеними.
Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, зокрема статтю 5 Закону, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України, тому оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Питання сплати судового збору за подання касаційної скарги не було вирішено під час звернення  ОСОБА_1 з касаційною скарго,оскільки Верховний Суд вирішував, чи стосується цей спір правового статусу відповідача як військовослужбовця під час перегляду справи по суті.
За результатами розгляду справи в касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку, що спір не стосується питань виконання військового чи службового обов`язку  ОСОБА_1 у статусі військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервісти, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 204,00 грн.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання касаційної скарги на постанову Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року в розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн 00 коп за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерський район/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             А. С. Олійник
О. В. Ступак
В. В. Яремко