ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4839/23 Справа № 435/6541/12 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попопов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №435/6541/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення І-А типу №10003/0643 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості та розірвання кредитного договоруза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2013 року (суддя Попов В.В.),

в с т а н о в и в:

В липні 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та розірвання кредитного договору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №804/1, згідно якого відповідачу було надано кредит на суму 29041,00 євро зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 11,5% річних строком до 10 лютого 2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань 11 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір застави майна №804/1а, посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі за №211, згідно якого відповідач передав у заставу позивачу транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 . Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість. Уточнивши позовні вимоги, зазначив, що станом на 26 лютого 2013 року заборгованість за кредитним договором складає: 14350,57 євро (152602,34 грн) – залишок за кредитом, 6370,29 євро (67740,94 грн) – нараховані та неотримані відсотки, 19413,01 грн – пеня згідно п. 5.2. кредитного договору, 154,41 грн – неустойка в розмірі 0,05% за порушення п. 5.3. кредитного договору, всього 239910,98 грн. Просив суд розірвати кредитний договір №804/1 від 11 лютого 2008 року та стягнути з відповідача на свою користь 20720,86 євро та 19567,42 грн, що еквівалентно 239910,98 грн в рахунок погашення. 
Заочним рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення І-А типу №10003/0643 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та розірвання кредитного договору задоволено.
Розірвано Кредитний договір №804/1 від 11 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Правобережне відділення №6719.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення І-А типу №10003/0643 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» 20720,86 євро та 19567,42 грн, що еквівалентно 239910,98 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №804/1 від 11 лютого 2008 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення І-А типу №10003/0643 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» понесені судові витрати в сумі 2456,67 грн, в дохід держави 49,74 грн в рахунок сплати судового збору.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
З вказаним заочним рішенням не погодилася відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2013 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що банк у досудовому порядку вирішив питання про звернення стягнення на рухоме майно транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , за рахунок чого заборгованість була частково погашена. Разом з тим, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначено, на підставі яких доказів судом було встановлено, в якій саме частині виконавчий напис було виконано, адже загальна фраза про часткове погашення заборгованості без посилання на відповідні докази не дають можливості встановити точний розмір боргу, який залишився. За наслідками вчинення виконавчого напису, заставне майно було реалізовано, проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження реалізації цього майна, спосіб реалізації та суми коштів, які шли на погашення заборгованості. Тому, вважає, що у суду першої інстанції були відсутні будь-які докази, які б свідчили саме про часткове, а не повне задоволення вимог банку за результатами примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Вважає, суму боргу необґрунтованою. Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції не враховано, що Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу в 2010 році вже розглядався спір між тими самими сторонами, з таким самим предметом позову та з тих же підстав, а саме про стягнення заборгованості за кредитним договором №804/1 від 11 лютого 2008 року, за наслідками якого було ухвалено рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в розмірі 173865,70 грн, з описовій частині вказаного рішення зазначено, в заборгованість за кредитним договором №804/1 від 11 лютого 2008 року підлягає стягненню за період з 11 лютого 2008 року по 01 вересня 2009 року. Звертає увагу, що відповідно до останнього уточненого позову позивач просив стягнути заборгованість з відповідача в розмірі 239910,98 грн за період з 11 лютого 2008 року по 26 лютого 2013 року. Отже, позивачем двічі пред`явлено позов про стягнення заборгованості за одним і тим же кредитним договором, без врахування раніше стягненої суми основної заборгованості. Посилаючись на практику Верховного Суду у справі №444/9519/12 зазначає, що позивач безпідставно продовжував нараховувати відсотки та пеню за кредитним договором до моменту звернення до суду з позовом, що не відповідає вимогам законодавства. Також зазначив, що вперше позивач звернувся із позовом до суду у 2010 році, то свідчить про обізнаність позивача про порушення його прав, тому саме цей момент є датою початку відліку однорічного строку для стягнення пені, проте позивач не скористався своїм правом своєчасно та заявив вимоги про стягнення пені через 2,5 років після рішення у справі №2-814/10. Отже, стягнення пені в розмірі 19413,01 грн та неустойки в розмірі 154,41 грн вважає необґрунтованим. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» просив суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2013 року без змін.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку про доставку повідомлення.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» Глазунова А.М. у судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
18 липня 2019 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» змінило назву на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 11 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», який надалі змінив свою назву на «Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №804/1я, відповідно до якого відповідачу було надано кредит для здійснення оплати за автомобіль на суму 29041,00 євро зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 11,5% річних строком до 10 лютого 2015 року (а.с. 5-7).
11 лютого 2008 року між сторонами з метою забезпечення виконання кредитного договору №804/1я від 11 лютого 2008 року, було укладено договір застави майна №804/1а, посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі за №211, згідно якого відповідач передав у заставу позивачу транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 (а.с. 8-14).
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №804/1я від 11 лютого 2008 року станом на 26 лютого 2013 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становила 239910,98 грн, з яких: 14350,57 євро, що еквівалентно 152602,34 грн - залишок по кредиту, 6370,29 євро, що еквівалентно 67740,94 грн - нараховані та неотримані відсотки, 19413,01 грн - пеня згідно п. 5.2 кредитного договору, 154,41 грн - неустойка в розмірі 0,05% за порушення п. 5.3 кредитного договору (а.с. 75). 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог та з неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Проте, таке рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до норм частини 1 статті 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2010 року у справі №2-814/10 позов Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №804/1 від 11 лютого 2008 року в розмірі 173865,70 грн (а.с. 135-136).
З вказаного рішення вбачається, що заборгованість за кредитним договором №804/1 від 11 лютого 2008 року станом на 01 вересня 2009 року становить 173865,70 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом – 29359,90 грн, простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом – 8339,58 грн, залишку по сплаті кредиту – 134263,88 грн, пені за прострочення платежу - 1902,34 грн.
Тобто з обставин справи відомо, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позичальником 01 березня 2010 року рішенням суду за позовом банку було стягнуто прострочену заборгованість та залишок по сплаті кредиту за кредитним договором №804/1 від 11 лютого 2008 року.
Таким чином, у зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 встановленого кредитним договором №804/1 від 11 лютого 2008 року обов`язку повернення кредиту частинами, банк використав право, передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України, вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, змінивши на власний розсуд умови зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а тому строк виконання зобов`язання є таким, що настав.
Отже, що кредитор АТ «Державний ощадний банк України» скористався своїм правом дострокового повернення всієї суми кредиту шляхом стягнення простроченої заборгованості та залишку по сплаті кредиту.
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №804/1я від 11 лютого 2008 року станом на 26 лютого 2013 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становила 239910,98 грн, з яких: 14350,57 євро, що еквівалентно 152602,34 грн - залишок по кредиту, 6370,29 євро, що еквівалентно 67740,94 грн - нараховані та неотримані відсотки, 19413,01 грн - пеня згідно п. 5.2 кредитного договору, 154,41 грн - неустойка в розмірі 0,05% за порушення п. 5.3 кредитного договору (а.с. 75). 
Тобто після ухвалення судового рішення кредитор продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом пеню, неустойку.
У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов’`язання»; «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені».
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги банку, стягнувши з відповідача залишок по кредиту, нараховані та неотримані відсотки, пеню та неустойку, оскільки нарахування відсотків за кредитом та пені після настання строку виконання основного зобов`язання є безпідставним.
З урахуванням встановлених у справі обставин ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна вважати законним і обґрунтованим, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача, яким при поданні апеляційної скарги було сплачено судовий збір в розмірі 3685,00 грн, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з позивача слід стягнути судовий збір на користь відповідача, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3685,00 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.
Заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2013 року скасувати.
В задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та розірвання кредитного договору відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 3685,00 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 липня 2023 року.

Судді                                                                        І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста