ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5652/23 Справа № 206/2968/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцева О.П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 березня 2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 укладено договір №703123 та підписано Додаток № 1 до нього, який є невід`ємною частиною Договору. Предметом Договору є надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля Opel Astra III за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. 
       19.01.2012 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» було зареєстровано як фінансову установу та видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії НОМЕР_1 . При виконанні умов договорів, укладених з учасниками в рамках системи АвтоТак, позивач надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи АвтоТак. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах Розподілу товару, а також інших послуг, передбачених Договором, які гарантують придбання автомобіля кожним учасником системи АвтоТак. 
       На розподілі товару від 27.06.2013 року ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля. 
       17.07.2017 року ОСОБА_1 реалізувала своє право на вибір іншого автомобіля шляхом підписання Акту вибору автомобіля, в якому вона просила ТОВ «АВТО ПРОСТО» передати замість автомобіля Opel Astra III інший автомобіль, а саме автомобіль КІА VENGA.        На день надання права на отримання автомобіля, автомобіль марки Opel Astra III базової комплектації коштував 147 410,00 грн., а обраний учасницею автомобіль КІА VENGA - 166 460,00 грн. Різниця вартості автомобілів в розмірі слала 19 050,00 грн. та сплачена ОСОБА_1 
       17.07.2013 року, на виконання умов Договору, ОСОБА_1 отримала у власність автомобіль КІА VENGA 5, 2012 року випуску (кузов № НОМЕР_2 ) та здійснила реєстрацію вказаного авто на своє ім`я реєстраційний номер НОМЕР_3 . 
       Відповідно до умов Договору ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100% поточної ціни автомобіля) та щомісячну винагороду шляхом сплати 84 щомісячних внесків. 
       Відповідач неодноразово порушувала умови Договору щодо регулярності та повноти сплати періодичних, а починаючи з лютого 2022 року припинила виконувати зобов`язання за Договором взагалі. 
       Після отримання автомобіля відповідач скористалася правом і звернулася до позивача із заявою від 18.07.2013 року про розподіл сплачених авансових внесків на всі наступні періодичні платежі разом із щомісячною винагородою з метою пропорційного зменшення розміру Періодичних платежів разом із щомісячною винагородою, які залишилися до завершення графіку внесків. Станом на момент звернення з вказаною завою ОСОБА_1 було сплачено: 3 - періодичні платежі разом з щомісячною винагородою; 26 - авансових внесків. Відповідно 81 - періодичний платіж разом з щомісячною винагородою залишались до сплатити до завершення графіку внесків. Внаслідок розподілення 26-ти авансових внесків на 81 внесків зі сплати щомісячної винагороди, що залишалися згідно графіка внесків, всі наступні внески зі сплати щомісячної винагороди були зменшені на 32,0988% (26 авансових внесків /81 внесок зі сплати щомісячної винагороди х 100%) і відповідно, склали 67,9012% від внеску зі щомісячної винагороди, розмір якого визначено відповідно до умов Договору (100 % - 32,0988% = 67,9012%). Відповідно розмір внеску зі сплати щомісячної винагороди, після отримання автомобіля та здійснення процедури розподілення авансових внесків, складає: 0,415% х (67,9012% / 100%) = 0,28178998% від поточної ціни автомобіля (замість 0,415 %). Розмір наступних періодичних платежів було пропорційно зменшено і розмір періодичного платежу склав 0,8014 % від поточної ціни автомобіля. Відповідно розмір періодичного платежу зменшився та становить 0,8014% замість 1,1905%. ОСОБА_1 за період з травня 2013 року по січень 2022 року було сплачено: 60,2027 % - Періодичних платежів; 84 - внески в оплату щомісячної винагороди позивача. Відповідач 1 систематично порушувала зобов`язання щодо повноти оплати періодичних платежів, внаслідок чого утворився борг по оплаті періодичних платежів у розмірі 39,7973 % від ціни автомобіля (100 % - 60,2027 %). Остання відома поточна ціна автомобіля Opel Astra III, станом на день звернення з позовом до суду, становить 503 000,00 грн. Заборгованість ОСОБА_1 за Договором становить 200 180,42 грн. (503 000,00 грн. х 39,7973 %). 
       03.07.2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» як кредитором та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як поручителями, було укладено договір поруки, за яким останні зобов`язувався відповідати перед кредитором у разі невиконання ОСОБА_4 зобов`язань за Договором. Договір поруки був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Віхровим О.В. та зареєстрований в реєстрі за №311. Строк дії договору поруки становить 10 років з дня підписання Договору поруки. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками та відповідають перед позивачем за невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором в солідарному порядку.
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» заборгованість за Договором від 28.03.2013 року № 703123 у розмірі 200 180,42 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3 002,71 грн., по 1 000,90 грн. з кожного.
       Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2022 року у відкритті провадження в частині позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_3 – відмовлено, у зв`язку із смертю останнього.
       Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задоволено.
       Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» заборгованість за Договором №703123 від 28.03.2013 року у розмірі 200 180 грн. 42 коп.
       Стягнуто в рівних частках із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3002 грн. 71 коп.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити .
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       Як вбачається з матеріалів справи, що 28 березня 2013 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладено договір №703123 з додатками. 
       Предметом Договору є надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля Opel Astra III за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак.
       03.07.2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО», як кредитором та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як поручителями, було укладено, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Віхровим О.В. та зареєстрований в реєстрі за №311, договір поруки, за яким останні зобов`язувалися відповідати перед кредитором у разі невиконання ОСОБА_4 зобов`язань за Договором. Строк дії договору поруки становить 10 років з дня підписання Договору поруки .
       17.07.2013 року ОСОБА_1 реалізувала своє право на вибір іншого автомобіля шляхом підписання Акту вибору автомобіля, в якому вона просила ТОВ «АВТО ПРОСТО» передати замість автомобіля Opel Astra III базової моделі інший автомобіль, а саме автомобіль КІА VENGA сірий, номер кузова НОМЕР_4 .
       17.07.2013 року на виконання умов Договору ОСОБА_1 отримала у власність автомобіль КІА VENGA 5, 2012 року випуску (кузов № НОМЕР_2 ) та здійснила реєстрацію вказаного авто на своє ім`я реєстраційний номер НОМЕР_3 .
       Відповідно до умов Договору №703123, ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100% поточної ціни автомобіля) та щомісячну винагороду шляхом сплати 84 щомісячних внесків.
       18.07.2013 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Авто Просто» із заявою в якій просила розподілити залишок суми на весь графік виплат за рахунок внесених нею авансових платежів.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується актовим записом про смерть №85 від 13.01.2017 року.
       Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконує належним чином зобов`язання за договором №703123 від28 березня 2013 року, що є підставою для стягнення з нього та поручителя солідарно суми боргу.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
       Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
       За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
       Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
       Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
       Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
       Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
       Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.
       За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
       Укладена між сторонами угода у межах системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем в розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобілів усіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається у процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.
       Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18).
       Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , оскільки сторони під час укладення оспорюваного договору погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником.
       Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що під час укладення договору з ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_5 було введено в оману і не надано їй інформації про умови договору в повному обсязі. Ціна товару визначена сторонами у договорі, періодичні платежі розраховані як відсоток від поточної ціни автомобіля у період дії договору, при цьому поточна ціна автомобіля щомісячно повідомляється постачальником, виробником, або імпортером автомобіля в останній робочий день кожного місяця.
       Позивач отримав у власність обраний ним автомобіль до виплати його повної вартості, отже, за кошти, фактично сплачені іншими учасниками системи, які ще не отримали автомобілі, проте мають потенційне право на це. Оскільки такі автомобілі за загальним правилом можна викупити лише за дійсною вартістю на момент придбання, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого позивачу раніше, визначення щомісячних внесків та інших платежів у відповідності до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому такі умови, погоджені сторонами, є несправедливими умовами у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
       Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року в справі № 357/13841/16-ц (провадження № 61-30638св18), від 22 травня 2019 року в справі № 285/1777/17 (провадження № 61-39721св18), від 30 жовтня 2019 року в справі № 141/480/17 (провадження № 61-31528св18), від 21 січня 2020 року в справі № 590/1087/17 (провадження № 61-37322св18), від 15 липня 2020 року в справі № 204/735217 (провадження № 61-40276св18), від 04 лютого 2021 року в справі № 128/2478/17 (провадження № 61-1217св19), від 03 березня 2021 року в справі № 370/1347/17 (провадження № 61-12124св20), від 29 вересня 2021 року в справі 676/7845/19 (провадження № 61-10257св21), що свідчить про сталу судову практику у спірних правовідносинах.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2023 року- залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Судді: