19.07.23
22-ц/812/742/23
Справа №2-2337/11
Провадження № 22-ц/812/742/23
№ 22-ц/812/758/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 липня 2023 року                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,
за участі представника боржника - адвоката Лисенко В.С.,
приватного виконавця Булахевіча С.В. та його представника - адвоката Гриценюка В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 

апеляційні скарги
Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
та
приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області 
Булахевіча Степана Вікторовича, подану адвокатом 
Гриценюком Владиславом Олександровичем
на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Сухаревич З.М., повний текст складено того ж дня, за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, на дії (рішення) приватного виконавця стосовно визначення вартості майна боржника,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. щодо визначення вартості майна боржника.
Обґрунтовуючи скаргу вказувала, що на виконанні у приватного виконавця Булахевіча С.В. знаходиться виконавчий лист виданий Заводським районним судом м. Миколаєва щодо стягнення з неї на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 1805-н від 02 серпня 2007 року в сумі 2 196 050, 22 грн., в тому числі заборгованості по кредиту - 807 000 грн., заборгованості по процентам - 1 023 493,74 грн., інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за кредитом - 233 554,42 грн., інфляційних витрат за несвоєчасну сплату процентів - 78 762,79 грн., 3% річних - 53 239,27 грн. 
Вказувала, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 їй вручена не була. Про її існування боржнику стало відомо лише у лютому 2020 р. після публікації на сайті ДП «СЕТАМ» об`яви стосовно реалізації квартири. 
Приватним виконавцем постановою від 19 грудня 2019 року призначено суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Приватна експертна служба», попереджено про кримінальну відповідальність керівника. 
В матеріалах виконавчого провадження міститься повідомлення від 03.02.2018 вих. №1006/60423345 про визначення ціни кв. АДРЕСА_1 - 867 990,00 грн; кв. АДРЕСА_2 - 463 150,00 грн. Доказів направлення скаржнику вказаного повідомлення матеріали не містять. 
Заявки від 30.01.2020 та від 05.02.2020 свідчать про передачу на реалізацію кв. АДРЕСА_1 за ціною 867 990,00 грн; кв. АДРЕСА_2 за ціною 463 150,00 грн.; кв. АДРЕСА_3 за ціною 321 660,00 грн. Проте в матеріалах виконавчого провадження відсутнє повідомлення про визначення ціни кв. АДРЕСА_3 у розмірі 321 660,00 грн. 
Також в матеріалах виконавчого провадження містяться звіти ТОВ «Приватна експертна служба» від 20.01.2020 р. здійснені оцінювачем ОСОБА_2 з якими боржник (представник боржника) зміг ознайомитись, а також і з повідомленням про результати оцінки майна від 03.02.2018 р. вих. №1006/60423345, під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 11.02.2020 р. про що свідчить підпис представника боржника від 11.02.2020 р., який міститься в матеріалах виконавчого провадження. 
Вона не погоджується з вказаною оцінкою, оскільки як вбачається із Звітів за результатами проведення оцінки вартості трьох об`єктів житлової нерухомості, оцінка здійснювалась оцінювачем ОСОБА_2 , тоді як відповідно до постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності, про кримінальну відповідальність був попереджений не оцінювач ОСОБА_2 , а ТОВ «Приватна експерта служба» в особі керівника Кирилюка П.В. 
Таким чином, скаржник вважає, що під час визначення вартості житлової нерухомості було порушено вимоги ч. 5 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження», що унеможливлює її використання із метою встановлення вартості майна під час продажу. 
Також вважає, що оцінка майна є необ`єктивною та неякісною, а тому дії приватного виконавця щодо визначення вартості майна під час продажу на підставі висновків викладених у вказаних Звітах, є протиправними. Висновки, викладені у звітах неможливо використовувати, виходячи з наступного: оцінювач не попереджався про кримінальну відповідальність; як вбачається із реального стану об`єкти нерухомості оцінювачем не оглядались, а аналіз ринку нерухомості, наведений оцінювачем відносно Києва за 2018 рік. 
Так, у звіті щодо визначення вартості квартири АДРЕСА_4 вбачається, що визначалась вартість трикімнатної квартири загальною площею 67,4 кв.м. (розділ 6 Характеристики об`єкта оцінки). Натомість, в матеріалах Звіту міститься технічний паспорт станом на 09.02.2018 р. із якого вбачається, що квартира є двокімнатною, загальною площею 66,2 кв.м. Тобто, на момент оцінки змінені технічні характеристики, в тому числі, загальна та житлова площа та здійснено перепланування об`єкту нерухомості, що не відповідало технічним характеристикам, які наведені у Звіті. Отже, технічна документація на майно не була врахована. Якщо б оцінювач дійсно виконав положення п. 50-51 Національного стандарту № 1, то він міг встановити невідповідність об`єкта оцінки вхідним даним. Про те, що оцінювач не здійснював огляд об`єкта оцінки можуть підтвердити, як власник квартири (боржник), так і сам приватний виконавець. Здійснюючи визначення вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу та здійснюючи розрахунки вартості в межах цього підходу було прийнято аналоги, які не були подібними за характеристиками об`єкту оцінки. Умови купівлі-продажу подібного майна оцінювачем не визначались, були визначені лише умови пропонування майна, без визначення впливу на достовірність висновку про ринкову вартість. 
Вказане, на думку скаржника, вплинуло на достовірність висновків про вартість майна. Окремо, боржник звертає увагу на те, що відповідно до повідомлення від 31.05.2019 р. вих. № 22549/14.23-36/14, складеного старшим державним видавцем Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Опята Ю.Ю. у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 вартість майна на яке звернене стягнення, а саме на квартиру АДРЕСА_4 станом на 21.05.2019 р. за результатами оцінки, проведеної ТОВ «ЛЕКСТАТУС ГРУП» (оцінювач ОСОБА_3 ) склала 1 339 170, 00 грн., що більш ніж у 1,5 рази вище за ціну, яка визначена у Даному виконавчому провадженні. Вказане свідчить про порушення допущені під час визначення оцінки вказаного майна, а також про те, що вказана оцінка є необ`єктивною та неякісною. Грубі порушення під час оцінки не дозволяють приватному виконавцю використовувати висновки про вартість майна, які отримані із Звітів ТОВ «Приватна експерта служба» від 20.01.2020 р. 
За таких підстав, дії (рішення) приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. про визначення вартості майна боржника - трикімнатної квартири АДРЕСА_4 за ціною 867 990, 00 грн., трикімнатної квартири АДРЕСА_3 за ціною 321 660, 00 грн., двокімнатної квартири АДРЕСА_2 за ціною 463 150, 00 грн., боржник вважає неправомірними.
Враховуючи вищевикладене просила: визнати неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В., вчинені (прийняті) у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 під час виконання виконавчого листа по справі № 2-2337/11 виданого 22.12.2018 р. Заводським районним судом м. Миколаєва щодо визначення вартості майна на яке звернуто стягнення на підставі Звітів ТОВ «Приватна експертна служба» за результатами оцінки вартості житлової кв. АДРЕСА_4 ; кв. АДРЕСА_3 ; кв. АДРЕСА_2 ; зобов`язати приватного виконавця Булахевіча С.В. 
Усунути допущені порушення під час визначення вартості майна на яке звернене стягнення в процесі виконання виконавчого листа по справі № 2-2337/11 виданого 22.12.2018 р.; зобов`язати приватного виконавця зупинити реалізацію майна (в тому числі зняти з реалізації): кв. АДРЕСА_4 ; кв. АДРЕСА_3 ; кв. АДРЕСА_2 , до усунення порушень визначення вартості майна боржника.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В., на дії (рішення) приватного виконавця стосовно визначення вартості майна боржника - задоволено.
Визнано неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В., вчинені (прийняті) у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 під час виконання виконавчого листа по справі № 2-2337/11 виданого 22.12.2018 р. Заводським районним судом м. Миколаєва щодо визначення вартості майна на яке звернуто стягнення на підставі Звітів ТОВ «Приватна експертна служба» від 20 січня 2020 року за результатами оцінки вартості квартири АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_3 ; квартири АДРЕСА_2 .
Вимоги скарги в частині зобов`язання приватного виконавця Булахевіча С.В. усунути допущені порушення під час визначення вартості майна на яке звернене стягнення в процесі виконання виконавчого листа по справі № 2-2337/11 виданого 22.12.2018 р. та зобов`язання зупинити реалізацію майна (в тому числі зняти з реалізації): кв. АДРЕСА_4 ; кв. АДРЕСА_3 ; кв. АДРЕСА_2 , до усунення порушень визначення вартості майна боржника - залишити без розгляду.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зазначав, що хоча в матеріалах справи і містяться повідомлення боржника та стягувача про результати проведення оцінки майна, але відсутні докази, які свідчать про їх надіслання, зокрема боржнику.
За такого, звернувшись до суду 21 лютого 2020 року з цією скаргою, ОСОБА_1 строк для звернення зі скаргою не пропустила. Доводи приватного виконавця в цій частині суд вважав не неприйнятними.
Суд вказував, що оскільки приватний виконавець в порушення вимог частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» не забезпечив дотримання прав сторін виконавчого провадження, зокрема щодо ознайомлення з результатами оцінки вартості майна та на оскарження її результатів та передав майно на реалізацію, оцінювачем були порушенні вимоги спеціального законодавства під час проведення оцінки, що не могло не вплинути на достовірність висновку оцінювача щодо вартості майна, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В., вчинені (прийняті) у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 під час виконання виконавчого листа по справі № 2-2337/11 виданого 22.12.2018 р. Заводським районним судом м. Миколаєва щодо визначення вартості майна на яке звернуто стягнення на підставі Звітів ТОВ «Приватна експертна служба» за результатами оцінки вартості житлової кв. АДРЕСА_4 ; кв. АДРЕСА_3 ; кв. АДРЕСА_2 .
Разом з цим, вимоги скарги про зобов`язати приватного виконавця Булахевіча С.В. усунути допущені порушення під час визначення вартості майна та про зобов`язання приватного виконавця зупинити реалізацію майна (в тому числі зняти з реалізації), суд залишає без розгляду через не підтримання їх представником скаржника.
Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В., в інтересах якого діє адвокат Гриценюк В.О., подав на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального права та недотримано процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.
Щодо направлення боржнику повідомлення про визначення вартості майна вказував, що судом не в повному обсязі досліджено всі обставини справи, а ухвала винесена лише на підставі мотивів самої скарги, а не фактичних обставинах справи, що викликає сумніви в неупередженості судді першої інстанції.
Зазначає, що повідомлення про визначення вартості майна від 29 січня 2020 року було направлено простим поштовим переказом.
Разом з тим, ані постанову про відкриття виконавчого провадження від 25 жовтня 2019 року, яка направлялась боржнику за адресою зазначеною у виконавчому документі, рекомендованим листом із повідомленням про вручення, ні повідомлення про визначення вартості майна від 03 лютого 2020 року боржником не отримано та повернуто на адресу виконавця із відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто після місяця перебування у поштовому відділені.
Звертає увагу суду, що навіть конверт від 20 квітня 2021 року який направлявся за адресою боржника рекомендованим листом після того як боржнику вже було відомо про наявність виконавчого провадження, боржником не отриманий, що свідчить про повне ігнорування з боку боржника вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме, ст.  19 цього Закону де чітко визначено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі, отримувати будь-яку кореспонденцію від виконавця 
Отже, скаржником жодним чином не підтвердженого того факту, що ним не отримані всі документи виконавчого провадження, які надсилались приватним виконавцем в порядку ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження». А через те, що повідомлення, про результати оцінки ним отримано, то виникає розумний сумнів, щодо правдивості тверджень скаржника викладених в його скарзі.
Щодо проведення оцінки та складання звіту суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання вказував, що судом першої інстанції в ухвалі від 15 травня 2023 року зазначається, що оцінювачем було оглянуто лише вхід у будинок та у квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_2 . Такий висновок суд зробив на підставі наявності у звіті фотографій з квартири, але наявність та кількість фотографій у звіті та огляд квартири ніяким чином не пов`язані.
Як зазначається у розділі 1 звітах про оцінку вартості виконавцем, відповідно до вимог законодавства виконано незалежну оцінку у такій послідовності зокрема: ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки.
Також в оскаржуваній ухвалі суд зазначає, що у звітах відсутні опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та технічний паспорт оцінюваного житлового приміщення, що у суду викликає «обґрунтовані» сумніви в об`єктивності звіту, хоча і аналіз і технічні паспорти в звітах наявні.
Тобто судом в свою чергу, при ухвалені оскаржуваного рішення, не зазначено, яким чином начебто відсутність техпаспорту (хоча в матеріалах справи він наявний) могло вплинути начебто на достовірність висновку оцінювача щодо вартості майна, що викликає розумний сумнів щодо неупередженості суду першої інстанції при розгляді даної скарги.
Як сам і зазначає суд першої інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, але враховуючи вищевикладене та наявні матеріали справи та виконавчого провадження, стає зрозумілим, що ухвала суду від 15 травня 2023 року не містить одного належного судового обґрунтування, а є відтворенням змісту самої скарги.
До того ж, звіт щодо вартості описаного та арештованого майна боржника, складений суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження, не є рішенням, дією або бездіяльністю приватного виконавця, а тому не підпадає під предмет судового контролю. 
Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду у справі № 914/881/17 від 13 березня 2018 року.
Під час розгляду справи заявник не довів належними і допустимими доказами факту заниження вартості об`єкта оцінки, а також не доведено підстав, які відповідно до Національного стандарту № 1 підтверджують необ`єктивність та неякісність (недостовірність) оцінки, проведеної у звітах про незалежну оцінку вартості майна, що знов таки підтверджує той факт, що ухвала винесена з врахуванням вимог скаржника без повного з`ясування обставин справи.
Отже, скаржницею не надано суду належних доказів, які б ставили під сумнів звіт про оцінку майна та висновок про його вартість.
Враховуючи вищевикладене вбачається, що у даній справі неправомірні дій приватного виконавця відсутні, а доводи скаржниці, викладені в скарзі, які потім найшли своє повне відображення в оскаржуваному рішенні, є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та наміром затягування примусового виконання рішення суду, як завершальної стадії судового провадження.
Також просив стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 18000 грн.
Крім того, не погоджуючись із ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року, в частині визнання неправомірними дій та рішень приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В., вчинені у виконавчому проваджені № НОМЕР_1 під час виконання виконавчого листа по справі № 2-2337/11, виданого 22 грудня 2018 року Заводським районним судом м. Миколаєва щодо визначення вартості майна, на яке звернуто стягнення на підставі звітів ТОВ «Приватна експертна служба» від 20 січня 2020 року за результатами оцінки вартості квартири АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_3 , квартири АДРЕСА_2 , АТ «Ощадбанк» також подали на неї апеляційну скаргу.
Мотивуючи доводи якої вказували, що оскаржувана ухвала винесена судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому просили про її скасування в частині задоволення скарги ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції просили залишити без змін.
Зазначають, що приватним виконавцем належним чином було направлено на ім`я боржника ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 25 жовтня 2019 року, за адресою, зазначеною у виконавчому документі № 2-2337/11, а відтак боржниця у відповідності до приписів ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», вважається повідомленою про початок примусового виконання рішення суду від 19 травня 2016 року по цивільній справі № 2-2337/11.
Також, аналізуючи положення ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечать положенню частини першої статті 28 Закону № 1404-VІІІ, за приписами якої копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 643/8028/15 (провадження № 61- 10442св20), від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц (провадження № 61- 7198св20), від 26 липня 2021 року по справі № 757/33710/14-ц (провадження № 61- 6879св21).
Таким чином аргументи суду першої інстанції в цій частині стосовно неотримання Боржником повідомлення про початок виконавчого провадження № НОМЕР_1 є безпідставними.
Крім того, приватним виконавцем у відзиві на скаргу ОСОБА_1 зазначалось, що повідомлення про результати оцінки вартості нерухомого майна були надіслані боржнику та стягувачу 28 січня 2020 року та 03 лютого 2020 року, а постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання направлялась 19 грудня 2019 року, що підтверджується фіскальними чеками про надіслання ОСОБА_1 рекомендованих листів. В свою чергу, фіскальний чек містить трек-код - унікальний номер, за допомогою якого можна ідентифікувати поштове відправлення. Тобто, доводи суду першої інстанції про відсутність доказів надсилання боржнику повідомлень про результати проведення оцінки майна не відповідають дійсності.
Таким чином, вважають, що приватний виконавець Булахевіч С. В. виконав положення ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження».
Доводи скаржника на підтвердження посилань стосовно неналежного її повідомлення про винесені постанови про опис та арешт майна боржника та постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності, вважають необґрунтованими та безпідставними, оскільки не підтверджені жодним належним доказом.
Звертають увагу суду, що боржником не надавалося до суду жодного доказу, що вона зверталась до приватного виконавця з запереченнями та незгодою проти наданих ТОВ «Приватна експертна служба» звітів про незалежну оцінку квартир та надавала виконавцеві належні докази на підтвердження спростування викладених в них висновків, або виконавцем відмовлено у рецензуванні звіту.
Вказують, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не довела належними і допустимими доказами факту заниження вартості об`єкта оцінки у звіті про незалежну оцінку майна від 20 січня 2020 року.
Також, зазначають, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження 18-18гс18).
З огляду на вище зазначене, вважають, що приватним виконавцем належним чином здійснено виконавчі дії з опису та арешту майна, призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, звіти про незалежну оцінку майна відповідають відповідним нормативно-правовим актам з оцінки майна, у зв`язку з чим вважають ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року у справі № 2-2337/11 (провадження № 4-с/487/1/23), необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційні скарги представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Лисенко В.С. просила залишити апеляційні скарги без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Крім того, заперечувала проти стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000 грн. з огляду на те, що розмір витрат зазначений приватним виконавцем не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис наданих послуг, виконаний адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Проте такі документи адвокатом не надано.
У судовому засіданні приватний виконавець Булахевіч С.В., його представник подану апеляційну скаргу підтримали, просили про їх задоволення. Апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» визнали не заперечували проти її задоволення.
Представник боржника апеляційні скарги не визнала, просила залишити їх без задоволення, а у оскаржувану ухвалу без змін.
За клопотанням представника  стягувача АТ «Ощадбанк» Бабенко Н.С. розгляд справи призначено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Проте у зв`язку з технічною неможливістю участі в відеоконференції поза межами приміщення суду вказаного представника, справу розглянуто за її відсутності. 
Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. та АТ «Ощадбанк» підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції в повні мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 25 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа по справі №2-2337/11 виданого 22 грудня 2018 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №1805-н від 02 серпня 2007 року в розмірі 2 196 050,22 грн.
25 жовтня 2019 року ним винесена постанова про арешт всього нерухомого майна боржника.
30 жовтня 2019 року винесено постанову про арешт майна боржника: земельної ділянки кадастровий номер 4824883400:05:000:0032; 18/100 готельно-офісного комплексу за адресою: АДРЕСА_5 ; трикімнатної квартира АДРЕСА_3 ; двокімнатна квартира АДРЕСА_2 ; трикімнатна квартира АДРЕСА_4 ; житловий будинок АДРЕСА_6 .
04 грудня 2019 року винесено постанови про опис та арешт майна боржника: двокімнатної квартири АДРЕСА_7 ; квартиру АДРЕСА_8 ; трикімнатну квартиру АДРЕСА_9 (том. 1 а.с. 160-167).
19 грудня 2019 року постановою приватного виконавця Булахевіча С.В. визначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба» для надання звіту щодо визначення ринкової вартості описаного й арештованого майна (Том. 1 а.с. 155).
20 січня 2020 року за результатами проведення оцінки вартості житлової трикімнатної квартири АДРЕСА_10 оцінювачем ТОВ «Приватна експертна служба» Закрепа А.В. складено звіт, відповідно до якого вартість майна склала 867 990,00 грн.
20 січня 2020 року за результатами проведення оцінки вартості житлової двокімнатної квартири АДРЕСА_7 оцінювачем ТОВ «Приватна експертна служба» Закрепа А.В. складено звіт, відповідно до якого вартість майна склала 463 150,00 грн.
20 січня 2020 року за результатами проведення оцінки вартості житлової трикімнатної квартири АДРЕСА_9 оцінювачем ТОВ «Приватна експертна служба» Закрепа А.В. складено звіт, відповідно до якого вартість майна склала 321 660,00 грн.
Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, 28.01.2018 за вих. № 653/60423345 та 03.02.2018 № 1006/60423345 ОСОБА_4 , ПАТ «Державний ощадний банк України» направлено повідомлення про результати оцінки майна (т. 1 а.с. 79, 80).
30 січня 2020 року та 03 лютого 2020 року приватним виконавцем директору Миколаївської філії ДП «СЕТАМ» направлені заявки щодо передачі на реалізацію нерухомого майна.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, право власності:
- на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 3803, виданий 30.06.21, видавник: Боненко Т.Л. приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу;
- на квартири АДРЕСА_2 , зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 577, виданий 05.08.21, видавник: Хоменко О.О. приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу;
- на квартиру АДРЕСА_4 , зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1962, виданий 04.08.21, видавник: Горбуров К.Є. приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу.
Задовольняючи скаргу частково суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки приватний виконавець в порушення вимог частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» не забезпечив дотримання прав сторін виконавчого провадження, зокрема щодо ознайомлення з результатами оцінки вартості майна та на оскарження її результатів та передав майно на реалізацію, оцінювачем були порушенні вимоги спеціального законодавства під час проведення оцінки, що не могло не вплинути на достовірність висновку оцінювача щодо вартості майна, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В., вчинені (прийняті) у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 під час виконання виконавчого листа по справі № 2-2337/11 виданого 22.12.2018 р. Заводським районним судом м. Миколаєва щодо визначення вартості майна на яке звернуто стягнення на підставі Звітів ТОВ «Приватна експертна служба» за результатами оцінки вартості житлової кв. АДРЕСА_4 ; кв. АДРЕСА_3 ; кв. АДРЕСА_2 .
Разом з цим, вимоги скарги про зобов`язати приватного виконавця Булахевіча С.В. усунути допущені порушення під час визначення вартості майна та про зобов`язання приватного виконавця зупинити реалізацію майна (в тому числі зняти з реалізації), суд залишає без розгляду через не підтримання їх представником скаржника.
Проте, з таким висновком, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступні обставини.
Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (частина п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 123 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.
У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18 зазначено, що виходячи з результату системного аналізу статей 123, 124, 126 ЦПК України із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20) та від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004 (провадження № 61-16384св19).
У постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 зазначено, що: «Водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04.02.2022 у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г».
Аналізуючи наведене, необхідно дійти висновку, що незважаючи на відсутність доказів того, що ОСОБА_1 отримала повідомлення приватного виконавця про початок процедури оцінки та складення звіту про оцінку майна, вона достовірно знала про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на належне їй нерухоме майно, а також вчинення приватним виконавцем дій, спрямованих на його примусову реалізацію.
За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження») реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах.
Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).
Відповідно до сталої судової практики у подібних справах, у випадку, якщо предметом розгляду справ за скаргами боржників є рішення, дії та/або бездіяльність державного чи приватного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника, що є підставою для виникнення прав та обов`язків інших осіб, зокрема осіб, які набули право на арештоване майно божника, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень..
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16, Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц, Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 372/30/21.
Оскільки дії приватного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову, у зв`язку з чим скарга на дії державного виконавця підлягає залишенню без розгляду. Водночас заявнику необхідно роз`яснити можливість вирішення спору в позовному провадженні.
Зважаючи на наведене та враховуючи, що належні боржнику квартири реалізовано, ефективним способом захисту прав боржника є пред`явлення до суду відповідного позову із залученням до участі у справі приватного виконавця та власників спірного майна як відповідачів, у межах якого і буде надаватися оцінка, у тому числі й діям приватного виконавця, щодо визначення вартості належного боржнику нерухомого майна та його примусової реалізації.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року по справі №473/5932/13-ц.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.
Ураховуючи той факт, що подання боржником скарги на рішення та дії приватного виконавця стосовно визначення вартості майна боржника не забезпечує їй відновлення порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення, скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця підлягає залишенню без розгляду з мотивів необхідності застосовування загальних положень про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, та скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення про залишення скарги ОСОБА_1 на дії (рішення) приватного виконавця без розгляду.
Ухвала суду в частині залишення вимог щодо зобов`язання приватного виконавця Булахевіча С.В. усунути допущені порушення під час визначення вартості майна на яке звернене стягнення в процесі виконання виконавчого листа по справі № 2-2337/11 виданого 22.12.2018 р. та зобов`язання зупинити реалізацію майна, до усунення порушень визначення вартості майна боржника, учасниками справи не оскаржувалася, а тому не є предметом апеляційного перегляду.
Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).
Згідно з пунктом 1.1 розділу 1, п.3.1 розділу 3 договору №29-1/05/23 про надання правової допомоги від 29 травня 2023 року, укладеного між адвокатським бюро «Владислава Гриценюка» та приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В., бюро зобов`язалося надати клієнту правової допомогу щодо підготовки та представництва інтересів у Миколаївському апеляційному суді по справі №2-2337/11 щодо подачі апеляційної скарги на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року, а клієнт сплачує гонорар за виконання вимог цього договору у розмірі 18000 грн.
У тексті апеляційної скарги наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правовому допомогу, які апелянт поніс і очкує понести у зв`язку з розглядом справи, виходячи із погодинної ставки -2000 за годину: надання послуг 1 год., надання консультації по суті справи - 4 год., участь у судових засіданнях -4 год., загальні витрати часу- 9 год.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами верховенства права справедливості, пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
З огляду на наявність заяви п про не співмірність розміру правничої допомоги, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та відсутність у тексті договору умов щодо форми і порядку обчислення адвокатського гонорару, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлена приватним виконавцем сума в розмірі 18000 грн. є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок приватного виконавця, з урахуванням заперечень представника стягувача, підлягає відшкодуванню у розмірі 4000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, подану адвокатом Гриценюком Владиславом Олександровичем, задовольнити частково.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, на дії ( рішення) приватного виконавця стосовно визначення вартості майна боржника - залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на професійну( правничу ) допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Ж.М. Яворська

Судді                                                                        Т.М. Базовкіна 

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 19 липня 2023 року.