ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 826/19356/15
касаційне провадження № К/9901/2407/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової  Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кам`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2017 (головуючий суддя - Арсірій Р.О., судді - Кузьменко  В.А., Огурцов О.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 (головуючий суддя - Ганечко О.М., судді - Коротких А.Ю., Літвіна Н.М.) у справі за позовом Дніпродзержинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Державної пенітенціарної служби України про стягнення заборгованості, 
УСТАНОВИВ:
Дніпродзержинська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі у тексті - позивач, Інспекція, контролюючий орган) звернулась з адміністративним позовом до Державної пенітенціарної служби України (далі у тексті - відповідач, платник), в якому просила стягнути податковий борг по ДП «Дослідно - експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області» у розмірі 2175827,99 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за ДП «Дослідно - експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області» обліковується податкова заборгованість у розмірі 2175827,99 грн, вжиті позивачем заходи з погашення податкового боргу не призвели до його погашення.
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 20.04.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017, в задоволенні адміністративного позову відмовив.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що звертаючись до суду із даним позовом контролюючим органом не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що ним було використано повний перелік дій, визначений законодавцем щодо порядку встановлення та стягнення податкового боргу державного підприємства саме в заявленій частині. Не було надано доказів відсутності у підприємства майна, яке в за правилами пункту 96.2 статті 96 ПК України може бути джерелом погашення податкового боргу та яке не входить до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, або у разі наявності такого майна та здійснення заходів з його реалізації, - недостатність коштів, отриманих від його реалізації, для погашення податкового боргу, відсутність у підприємства додаткових джерел погашення податкового боргу (дебіторської заборгованості) або ж недостатність коштів, стягнутих з дебітора боржника в погашення податкового боргу підприємства.  
Інспекція подала до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин у справі, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
У касаційній скарзі, відповідач доводить наявність у відповідача заборгованості та вжиття контролюючим органом всіх передбачених Податковим кодексом України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заходів для погашення податкового боргу платника, які не призвели до погашення податкового боргу, що є підставою для стягнення такого боргу у судовому порядку.  
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 04.01.2018 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Інспекції та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 24.07.2023  визнав за можливе розглянути справу у попередньому судовому засіданні та призначив справу до розгляду у попередньому судовому засіданні на 25.07.2023.
Відповідач відзив (заперечення) на касаційну скаргу позивача не надав суду, що не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі у тексті - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій установили, що станом на момент подання адміністративного позову за ДП «Дослідно - експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області» рахується податковий борг у розмірі 2175827,99 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідкою контролюючого органу, корінцями податкової вимоги, судовими рішеннями та є узгодженою у розумінні вимог ПК України.
З метою погашення наявного податкового боргу ДП «Дослідно-експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області» надіслано податкові вимоги №1/56 від 19.11.2001, №2/35 від 22.01.2002.
Позивач вважає, що вжиті ним та органами державної виконавчої служби заходи стягнення не призвели до погашення податкового боргу ДП «Дослідно - експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області».
Листами від 31.03.2011 №11906/10/24-123, від 01.04.2013 №11861/10/19.1-19, від 13.08.2014 №18591-18592/04-03-25-01, від 10.02.2015 №2457/10/04-03-23-18 позивач звертався до відповідача з вимогами надати відповідну компенсацію з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади; досудову санацію підприємства за рахунок коштів державного бюджету; ліквідацію підприємства та призначення ліквідаційної комісії; виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.
Листом від 26.04.2013 №7/1/4-446-7.01/40-13 відповідач повідомив про намір прийняття рішення про ліквідацію підприємства у зв`язку з відсутністю діяльності, звільненням робітників, накладенням арешту на рахунки в установах банків, відсутністю джерел погашення податкового боргу.
Листом від 26.08.2014 №15/20-1433 позивачу повідомлено про прискорення погашення податкової заборгованості підприємства.
Листом від 17.03.2015 №15/2-96/163-15 відповідач повідомив про призупинення діяльності підприємства та розгляд питання про його ліквідацію.
Надаючи оцінку правомірності вимог про стягнення податкового боргу у судовому порядку, Верховний Суд виходить із такого.
Відповідно до пунктів 6.1, 6.2, 6.3 статті 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій. Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.
Підпунктами 14.1.39, 14.1.156, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк); податковий борг - це сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого зобов`язання.
Згідно з пунктом 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
За правилами статті 88 ПК України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
Відповідно до статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Водночас особливості погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації визначені положеннями статті 96 ПК України.
Так, пунктом 96.2 статті 96 ПК України передбачено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про: надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків (підпункт 96.2.1); досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету (підпункт 96.2.2); ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії (підпункт 96.2.3); виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України (підпункт 96.2.4).
Пунктом 96.3 статті 96 ПК України встановлено, що відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.
У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.
Положення статті 96 ПК України зобов`язують контролюючий орган звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство у тому випадку, якщо: а) не отримано відповіді органу виконавчої влади протягом 30 календарних днів з дня направлення відповідного подання контролюючого органу; б) отримано відповідь про відмову у задоволенні його вимог.
Аналіз зазначених вище норм також дає підстави вважати, що обов`язковою умовою для звернення контролюючого органу до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить платник податків-боржник, з поданням щодо прийняття рішення, є неможливість погашення податкового боргу з суми коштів, отриманої від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації.
Водночас, звернення з позовом про стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває державне підприємство, можливе за умови, якщо таке підприємство не підлягає приватизації.
Згідно затвердженого Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 № 847-XIV Переліку, ДП «Дослідно - експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області» не належить до об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з положеннями статей 13, 26 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV, підприємства установ виконання покарань є державними підприємствами, які здійснюють господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених. Підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням певних особливостей, зокрема: засновником підприємств установ виконання покарань є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, який затверджує їх статути; створення, реорганізація і ліквідація підприємств установ виконання покарань, розпорядження їх майном здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань; підприємства установ виконання покарань не можуть бути засновниками (учасниками) суб`єктів господарювання, щодо них не може бути порушено провадження у справі про банкрутство.
Майно Державної кримінально-виконавчої служби України перебуває в державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань.
Майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об`єктом застави.
Звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я не допускається.
Так, судовими інстанціями установлено, що статутом ДП «Дослідно - експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області», затвердженим Державною пенітенціарною службою України від 13.08.2012 №562 передбачено, що Підприємство засноване на державній власності і належить до сфери управління Державної пенітенціарної служби України, яка є його засновником.
Відповідно до статті 6 Статуту Підприємства, майно Підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, а саме матеріальні та фінансові ресурси, вартість яких відображається в самостійному балансі Підприємства. Майно Підприємства є державною власністю, закріплюється за ним на праві оперативного управління і не може бути об`єктом застави. Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству України та цьому Статуту. Звернення стягнення на майно Підприємства не допускається.
Списання з балансу та відчуження майна, що відповідно до законодавства визначається основними фондами Підприємства і закріплене за ним на праві оперативного управління, здійснюється Підприємством за погодженням з ДПтС України в порядку, встановленому законодавством України. Одержані в результаті списання та відчуження зазначеного майна кошти є державною власністю і спрямовуються на потреби Підприємства.
Як вказано вище, не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств.
Водночас, Положенням про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства (далі - Положення №1954), затвердженим наказом Фонду державного майна України від 29.12.2010 №1954 передбачено складання підприємством та затвердження органом, уповноваженим управляти державним майном, переліку майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, та майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.
За загальними правилами, викладеними у пунктів 87.5 статті 87, пункті 95.22 статті 95 ПК України, у разі, якщо здійснення заходів щодо продажу майна платника податків не привело до повного погашення суми податкового боргу, орган стягнення може визначити додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи.
Контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.
Таким чином, для звернення контролюючого органу до відповідача з поданням та стягнення з останнього сум податкового боргу, податковий орган має довести вжиття ним всіх вичерпних заходів щодо погашення податкового боргу ДП «Дослідно-експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області», а також дотримання всіх правил та процедур, які є передумовою звернення з поданням до Державної пенітенціарної служби України.
Ураховуючи наведені встановлені судами обставини та правові норми, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що для цілей стягнення боргу ДП «Дослідно - експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області» з відповідача позивач має, крім іншого, довести:
відсутність у підприємства майна, яке в силу положень пункту 96.2 ПК України та приписів Положення №1954, може бути джерелом погашення податкового боргу, та не входить до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, або ж, у разі ж наявності такого майна та здійснення заходів з його реалізації, - недостатність коштів, отриманих від його реалізації, для погашення податкового боргу;
          відсутність у підприємства, відповідно до положень пункту 87.5 статті 87, пункту 95.22 статті 95 ПК України, додаткових джерел погашення податкового боргу (дебіторської заборгованості) або ж недостатність коштів, стягнутих з дебітора боржника в погашення податкового боргу підприємства.
Судами установлено, що на виконання вимог пункту 96.2 статті 96 ПК України та у встановлений вище строк Державна пенітенціарна служба України надала відповідь Дніпродзержинській ОДПІ про те, що діяльність ДП «Дослідно - експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області» призупинена та опрацьовується питання щодо його ліквідації, зазначена відповідь не містить відмови у задоволенні вимог контролюючого органу, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для покладання на Державну пенітенціарну службу України обов`язку із сплати податкового боргу ДП «Дослідно-експериментальне підприємство управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області».
Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що звертаючись до суду із даним позовом контролюючим органом не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що ним було використано повний перелік дій, визначений законодавцем щодо порядку встановлення та стягнення податкового боргу державного підприємства саме в заявленій частині. Не було надано доказів відсутності у підприємства майна, яке в силу приписів пункту 96.2 статті 96 ПК України може бути джерелом погашення податкового боргу та яке не входить до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, або у разі наявності такого майна та здійснення заходів з його реалізації, - недостатність коштів, отриманих від його реалізації, для погашення податкового боргу, відсутність у підприємства додаткових джерел погашення податкового боргу (дебіторської заборгованості) або ж недостатність коштів, стягнутих з дебітора боржника в погашення податкового боргу підприємства.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду  дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу відповідача на судові рішення першої та апеляційної інстанцій у даній справі слід залишити без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень суду не встановлено.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Кам`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова   В.В. Хохуляк