ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року	Львів	Справа № 380/17434/22 пров. № А/857/3937/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                         Мікули О. І.,
суддів          -                                                   Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2023 року у справі №380/17434/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції – Хома О.П.,
час ухвалення рішення – 26.01.2023 року,
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                           в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії, нарахованої за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2022 року в сумі 221687,97 грн; стягнути на його користь з відповідача без застосування черговості, одним платежем, заборгованість з виплати пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2022 року в сумі 221687,97 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2023 року у задоволенні позові відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що відповідач на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі №380/18313/21 здійснив перерахунок його пенсії з 01 грудня 2019 року відповідно до довідки від 05 липня 2021 року №2324, однак доплату до пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2022 року у розмірі 221684,97 грн пенсійним органом виплачено не було. Зазначає, що звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із проханням здійснити виплату заборгованості, однак відповідач повідомив його, що виплата коштів, нарахованих на виконання судового рішення, буде здійснена у межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Відмова ГУ ПФУ у Львівській області у проведенні перерахунку пенсії відповідно до довідки, виготовленої Державною установою “Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області” від 05 липня 2021 року №2324 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії зумовила звернення позивача до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі №380/18313/21, яке набрало законної сили 03 березня 2022 року, визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо не проведення з 01 грудня 2019 року перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 43 і 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року, положень постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” від 11 листопада 2015 року №988 на підставі довідки ДУ ТМО МВС України по Львівській області від 05 липня 2021 року №2324, в яку включено основні та додаткові види грошового забезпечення. Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 43 і 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року, положень постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” від 11 листопада 2015 року №988 на підставі довідки ДУ ТМО МВС України по Львівській області від 05 липня 2021 року №2324, в яку включено основні та додаткові види грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.
На виконання рішення суду від 31 січня 2022 року у справі №380/18313/21 ГУ ПФУ у Львівській області перерахувало з 01 грудня 2019 року пенсію позивача відповідно до довідки від 05 липня 2021 року №2324, що підтверджується повідомленням про перерахунок пенсії за пенсійною справою №9118475-МВС від 23 червня 2022 року.
Здійснивши перерахунок пенсії на виконання судового рішення, ГУ ПФУ у Львівській області нарахувало, але не виплатило заборгованість на загальну суму 221687 грн 97 коп.
Вказане, на думку позивача, свідчить про неповноту виконання судового рішення і зумовило його звернення до відповідача з заявою про виплату такої заборгованості.
ГУ ПФУ у Львівській області листами від 08 листопада 2022 року №1300-5505-8/59429, від 04 листопада 2022 року №15974-15871/Б-55/8-1300/22, від 18 листопада 2022 року №1300-5505-8/108670 повідомило позивача про те, що виплата перерахованого розміру пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2022 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі №380/11498/20 включена в Реєстр судових рішень і буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.
Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо виплати заборгованості, яка виникла внаслідок проведеного перерахунку пенсії на виконання рішення суду за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2022 року у розмірі 221687,97 грн, позивач звернувся у суд з цим позовом.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з відповідача без застосування черговості одним платежем всієї суми заборгованості з виплати пенсії є фактично вимогою про спосіб виконання судового рішення від 05 лютого 2021 року у справі №380/11498/20 в частині виплати утвореної заборгованості, однак при розгляді позовних вимог щодо невиконання рішення суду в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Ст.129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За змістом ст.2 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Відповідно до ст.13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За змістом ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому, ч.1 ст.372 КАС України передбачає, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом щодо стягнення на його користь з відповідача без застосування черговості, одним платежем, заборгованості з виплати пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2022 року в сумі 221687,97 грн. 
Матеріалами справи підтверджується, що з метою виконання рішення у справі №380/18313/21 ГУ ПФУ у Львівській області з 01 липня 2022 року здійснило перерахунок пенсії позивача та нарахувало доплату пенсії за період 01 грудня 2019 року по 30 червня 2022 року у розмірі 221687,97 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за дорученням №Д 91 18475.
Крім того, зі змісту листів ГУ ПФУ у Львівській області, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що виплата перерахованого розміру пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2022 року на виконання судового рішення у справі №380/11498/20 включена в Реєстр судових рішень і буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Як правильно зазначив суд першої інстанції, заборгованість, яку просить стягнути позивач з відповідача без застосування черговості одним платежем у розмірі 221687,97 грн за період 01 грудня 2019 року по 30 червня 2022 року утворилася внаслідок проведеного на виконання рішення суду від 31 січня 2022 у справі №380/18313/21 перерахунку пенсії на підставі довідки ДУ ТМО МВС України по Львівській області від 05 липня 2021 року №2324.
Колегія суддів зазначає, що механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету врегульовано Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим Постановою КМУ від №649 від 22 серпня 2018 року.
При цьому, ні приписами ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ні Постановою КМУ №649 від 22 серпня 2018 року за наявності вини пенсійного органу не встановлено спосіб виплати належних позивачу сум частинами, періодичністю проведення платежів тощо, та не обмежено право позивача на виплату належної йому суми одним платежем.
З системного аналізу положень ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України у поєднанні з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, вбачається, що суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виплата вищевказаної заборгованості фактично з відповідача без застосування черговості одним платежем у розмірі 221687,97 грн є вимогою про спосіб виконання судового рішення від 05 лютого 2021 року у справі №380/11498/20 в частині виплати утвореної заборгованості.
При цьому, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, урегульовано розділом ІV “Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах” КАС України, яким не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи-позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. 
Колегія суддів зазначає, що у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Крім того, при розгляді позовних вимог щодо невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення з відповідача без застосування черговості одним платежем всієї суми заборгованості з виплати пенсії є фактично вимогою про спосіб виконання судового рішення від 05 лютого 2021 року у справі №380/11498/20 в частині виплати утвореної заборгованості, однак при розгляді позовних вимог щодо невиконання рішення суду в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                 п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2023 року у справі №380/17434/22 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 06 липня 2023 року.