ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 жовтня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/17911/21	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
 за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року (суддя Коренев А.О.) по справі №160/17911/21 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                           в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини під час перевірки, розгляду та надання відповіді на звернення від 03.06.2020 року, а саме:
не проведення вчасної перевірки звернення позивача від 03.06.2020 року, що суперечить вимогам ст.19 Закону України «Про звернення громадян»;
не проведення розгляду звернення позивача від 03.06.2020 року в межах термінів передбачених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»;
невиконанні вимог статті 40 Конституції України в частині зобов`язання розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Підставами позову визначено те, що відповідь від відповідача на своє звернення від 03 червня 2020 року позивач отримав через 1 рік і 2 місяці, у той час як Законом України «Про звернення громадян» встановлено максимальний строк розгляду 45 днів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2022 року, позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поширюється строк розгляду звернень не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Загальний строк на вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Постановою Верховного Суду від 16 березня 2023, за наслідками розгляду касаційної скарги Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, рішення судів попередніх інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Суд касаційної інстанції вказав на те, що при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем строків розгляду звернення позивача, слід виходити не лише із загальних вимог 
Закону №393/96-ВР, а й враховувати повноваження Уповноваженого ВРУ, які окреслені статтею 17 Закону № 776/97-ВР. З цього приводу суд касаційної інстанції зазначив, що враховуючи повноваження, якими наділений Уповноважений ВРУ у взаємозв`язку з приписами Закону України «Про звернення громадян», одне з визначених у статті 17 Закону №776/97-ВР рішень при розгляді звернення повинно бути прийнято в межах строку, встановленого статтею 20 Закону № 393/96-ВР. При цьому, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що ані Законом України «Про звернення громадян», ані Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» не визначено строків проведення відкритого провадження, повноваженнями щодо проведення якого наділений Уповноважений ВРУ. З цих підстав суд касаційної інстанції зазначив, що судами попередніх інстанцій не з`ясували та не звернули увагу чи було прийнято рішення про відкриття провадження у справі за його зверненням, чи поінформовано заявника про прийняте таке рішення; судами попередніх інстанцій фактично не з`ясовано питання щодо вчинення відповідачем у строк, передбачений статтею 20 Закону № 393/96-ВР, відповідних дій та не надано оцінки відповіді на звернення позивача, яке, насамперед, потребувало вчинення відповідних дій щодо збирання доказів для перевірки відомостей про порушення прав позивача, в межах повноважень, наданих статтею 17 Закону № 776/97-ВР.
За наслідками нового розгляду справи рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції фактично виходив з того, що Уповноважений ВРУ за результатом звернення ОСОБА_1 від 03.06.2020 року прийняв рішення відповідно до статті 17 Закону № 776/97-ВР про відкриття провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина, про що повідомив позивача листом від 26.06.2020 №17790.4/М-8677.3/20/30, тобто звернення ОСОБА_1 від 03.06.2020 розглянув у межах строку, передбаченого Законом № 393/96-ВР.       
Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач висловлює свою незгоду стосовно висновків, які зроблені касаційним судом під час розгляду касаційної скарги Уповноваженого ВРУ. Також позивач вказує на неправильність висновків і суду першої інстанції, оскільки, за позицією позивача, в межах встановлених Законом № 393/96-ВР строків відповідач був зобов`язаний не лише відкрити провадження у справі, а й розглянути по суті звернення позивача з наданням відповіді по суті такого звернення. При цьому, як зазначає позивач, надання відповіді про відкриття провадження, не є тотожнім надання відповіді по суті розглянутого звернення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.   
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 03 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, у якій вказував на неналежний розгляд його електронного звернення до Прем`єр-Міністра України від 14 травня 2020 року, яке «внаслідок незрозумілих маніпуляцій було розглянуте фігурантом звернення», тобто особою, дії чи рішення якої оскаржувалися, чим порушено вимоги статті 7 Закону України «Про звернення громадян».
Заява була зареєстрована за № М-8677.3/20 від 03 червня 2020 року.
25 червня 2020 року представником Уповноваженого з дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України складена службова записка про відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 від 03.06.2020 вх. № М-8677.3/20 відповідно до пункту 3.1 Порядку здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини затвердженим наказом Уповноваженого від 12.08.2013 № 18/02-13 (зі змінами).
На звернення позивача від 03 червня 2020 року, листом від 26.06.2020 № 17790.4/М-8677.3/20/30.2 Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомлено Позивача, що відповідно до статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» відкрито провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина, та до Львівської ОДА надіслано відповідного листа. А також повідомлено, що за результатами аналізу отриманої інформації прийматиметься рішення щодо подальших заходів реагування, про що Позивача буде повідомлено (а.с. 46).
Листом від 06 серпня 2021 року № 22842.4/М-8677.3/20/44 Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надано відповідь, відповідно до якої: 
«за отриманою від Львівської ОДА інформацією скарга від 14 травня 2020 року була отримана Львівським обласним контактним центром (вх. № 31-ЗВГ-54-М-3651/20 від 15 травня 2020 року) від Урядового контактного центру та передана на розгляд до Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації. Передача скарги на розгляд заступника директора Департаменту екології та природних ресурсів Львівської ОДА Василишина М.І., дії/рішення якого оскаржувалися у скарзі, була здійснена Центром відповідно до Порядку розгляду звернень що надходять на «Гарячу лінію області», без резолюції керівництва Львівської ОДА в автоматичному режимі. Внаслідок викладеного не вдалося можливим встановити посадову особу Львівської ОДА, яка в порушення вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян» передала скаргу від 14 травня 2020 року на розгляд ОСОБА_2 для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Про це було повідомлено заявника листом Секретаріату Уповноваженого від 15 грудня 2021 року №10487.4/М-8677.3/20/44.
Разом з тим, з метою поновлення прав заявника Секретаріатом на адресу Адміністрації було скеровано лист від 15 грудня 2020 року №10507.4/М-8677.3/20/44 з вимогою повторно розглянути скаргу від 14 травня 2020 року із врахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян».
Листом Секретаріату від 19 квітня 2021 року №10507.4/М-8677.3/20/01 направлено повторний лист до Адміністрації щодо повідомлення про результати розгляду скарги від 14 травня 2020 року.
За інформацією, отриманою від Львівської обласної державної адміністрації, скаргу від 14 травня 2020 року повторно розглянуто та надано відповідь листом від 06 серпня 2021 року №ЗГВ-ВИХ-1717/0/21 за підписом першого заступника голови Львівської обласної держаної адміністрації Андрія Годика.
З огляду на те, що керівництвом Львівської обласної державної адміністрації повторно розглянуто скаргу від 14 травня 2020 року, а мета парламентського контролю досягнута, зокрема, поновлено право на розгляд скарги відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян», відсутні правові підстави для вжиття додаткових заходів реагування за заявою до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 03 червня 2020 року».
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо тривалого не розгляду його заяви, позивач звернувся до суду із цим позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Так, вирішуючи спірні відносини між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив як з права громадян звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування так і з обов`язку останніх розглянути таке звернення у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».
Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. 
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, серед іншого: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення. 
З аналізу вказаних норм права можливо дійти висновку про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації, їх посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, а на органи державної влади, органи місцевого самоврядування покладений обов`язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг.
Приписами статті 20 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Отже, за загальним правилом строки розгляду звернень громадян визначаються ст.20 Закону № 393/96-ВР.
У свою чергу, повноваження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, який є відповідачем у цій справі, окреслені Законом України «Про Уповноваженого Верховної ради України з прав людини».
Так, відповідно до ст.17 Закону № 776/97-ВР       Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян». При розгляді звернення Уповноважений:
1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;
2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;
3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;
4) відмовляє в розгляді звернення.
Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.
Отже, враховуючи повноваження, якими наділений Уповноважений ВРУ у взаємозв`язку з приписами Закону України «Про звернення громадян», суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що одне з визначених у статті 17 Закону №776/97-ВР рішень, при розгляді звернення, повинно бути прийнято в межах строку, встановленого статтею 20 Закону № 393/96-ВР. 
У спірному випадку встановлено, що Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини було зареєстровано 03.06.2020 заяву позивача за № М-8677.3/20. За результатами розгляду вказаної заяву відповідач, листом від 26.06.2020 № 17790.4/М-8677.3/20/30.2, повідомив Позивача, що відповідно до статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» відкрито провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина, та до Львівської ОДА надіслано відповідного листа. Також повідомлено, що за результатами аналізу отриманої інформації прийматиметься рішення щодо подальших заходів реагування, про що Позивача буде повідомлено.
З огляду на встановлені обставини справи суд першої інстанції обгрунтовано зазначив те, що Уповноважений ВРУ, за результатом звернення ОСОБА_1 від 03.06.2020 року, прийняв рішення відповідно до статті 17 Закону № 776/97-ВР про відкриття провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина в межах строку, передбаченого Законом № 393/96-ВР, про що повідомив позивача листом від 26.06.2020 № 17790.4/М-8677.3/20/30.
Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом у справі № 160/11446/21 (постанова від 12 травня 2022 року), а також відповідають правовій позиції висловленій касаційним судом у цій справі, яка і стала підставою для скасування рішень судів та направлення справи на новий судовий розгляд.
Встановлені у цій справі обставини також свідчать про те, що у межах відкритого провадження Уповноваженого, з метою з`ясування викладених Позивачем обставин порушення його прав Секретаріатом Уповноваженого було направлено до Львівської обласної державної адміністрації такі запити:
Лист Секретаріату Уповноваженого від 26.06.2020 № 17792.4/М-8677.3/20/30.2; Лист Секретаріату Уповноваженого від 13.08.2020 № 23060.4/М-8677.3/20/43.
Листом від 06.07.2020 № ЗВГ-ВИХ-1508/0/20 Львівська ОДА повідомила обставини розгляду скарги Позивача від 14.05.2020.
Листом від 20.08.2020 № 5/11-7262/0/2-20/1-2 Львівська ОДА надала копії реєстраційної картки скарги Позивача на Урядовий контактний центр, копію скарги Позивача від 14.05.2020 та копію відповіді за результатами розгляду скарги, наданої Позивачу листом Департаменту екології та природних ресурсів Львівської ОДА від 01.06.2020 № ЗВГ-ВИХ-31-4005/0/20. Відтак Львівський обласний контактний центр скерував звернення (скаргу) Позивача від 14.05.2020 № МІ-10646916 (вх. № 31-ЗВГ-54-М-3651/20), отримане від Урядового контактного центру, на розгляд в Департамент екології та природних ресурсів Львівської ОДА.
Працівниками Відділу регіонального представництва Секретаріату Уповноваженого в західних областях здійснювались перевірки у Львівській ОДА та у Львівському обласному контактному центрі з метою з`ясування обставин отримання скарги Позивача із Урядового контактного центру та направлення її для розгляду до Департаменту екології та природних ресурсів Львівської ОДА. Перевірки здійснювались із урахуванням встановлених карантинних обмежень та наявної інформації щодо захворювання працівників Львівської ОДА та Львівського обласного контактного центру.
До Львівського обласного контактного центру 25.11.2020 направлено запит Секретаріату Уповноваженого за № 32570.4/М-8677.3/20/42 з метою надання інформації щодо отримання і реєстрації центром скарги Позивача, поданої до Урядового контактного центру, та направлення такої для подальшого розгляду до Департаменту екології та природних ресурсів Львівської ОДА.
Листом Секретаріату Уповноваженого від 15.12.2020 № 10478/М-8677.3/20/44 Позивача повідомлено про вжиті заходи в межах відкритого провадження Уповноваженого, а саме про направлення до Львівської ОДА його скарги від 14.05.2020 для повторного розгляду та вжиття відповідних заходів реагування для поновлення порушених прав Позивача.
З метою поновлення права Позивача на належний розгляд його скарги від 14.05.2020 листом Секретаріату Уповноваженого від 15.12.2020 № 10507.4/М-8677.3/20/44 Львівську ОДА зобов`язано повторно розглянути скаргу від 14.05.2020 та повідомити про результати розгляду Позивача і Секретаріат Уповноваженого.
Листом від 06.08.2021 № 5/11-8957/0/2-21/1-2.2 Львівська ОДА повідомила про повторний розгляд скарги Позивача від 14.05.2020 та надання йому відповіді листом від 06.08.2021 № ЗГВ-ВИХ-1717/0/21.
Таким чином, за результатами перевірки викладених Позивачем у зверненні від 03.06.2020 обставин та вжитих заходів у межах відкритого провадження Уповноваженого, право позивача на належний розгляд скарги було поновлено.
Отже, вжитими Уповноваженим ВРУ заходами було досягнута мета парламентського контролю та поновлено право позивача на розгляд скарги відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про звернення громадян».
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час опрацювання звернення Позивача від 03.06.2020 Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та «Про звернення громадян», належним чином розглянувши звернення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.
Незгода позивача з висновкам, які зроблені касаційним судом у межах цієї справи, не свідчить про можливість не врахування судом таких висновків під час нового розгляду справи, оскільки висновки суду касаційної інстанції, у відповідності до приписів процесуального законодавства, є обов`язковими для врахування судами попередніх інстанцій.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315 ст.ст. 321, 322, 325 КАС України, суд, -

       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року по справі №160/17911/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступна та резолютивна частини проголошені 05.10.2023
Повний текст постанови складено 06.10.2023
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк