П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
19 вересня 2023 року                                                                                               м. Київ
                                                                                                        
  Справа № 752/20028/20
                                                                                                 Апеляційне провадження №22-ц/824/4352/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:             судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                       Нежури В.А., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Чередніченко Н.П., 08 серпня 2022 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,
 
В С Т А Н О В И В
 
В жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Вусо» на свою користь несплачену суму страхового відшкодування в сумі 25591,72 грн, а також стягнути із ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування в розмірі 32493,44 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11 жовтня 2017 року о 20.19 год. в м. Києві по вул. Дніпровська Набережна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу. Внаслідок зазначеної аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року у справі № 753/19862/17, ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні зазначеної аварії. 
Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 було забезпечено ПрАТ «Уніка», а транспортний засіб «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 було забезпечено - ПрАТ СК «Вусо». 
Враховуючи те, що відповідачі є учасниками Угоди про пряме врегулювання збитків, позивач звернувся до ПрАТ «СК «Вусо» із заявою про виплату страхового відшкодування та отримав виплату на загальну суму 74408,28 грн. Однак, позивач вказує, що відповідно до звіту № 110-17 про оцінку вартості матеріального збитку, вартість завданого йому матеріального збитку становить 132493,44 грн. 
З огляду на те, що розмір шкоди становить 132493,44 грн, ліміт відповідальності за полісом 100000,00 грн, та сума сплаченого відшкодування склала суму в розмірі 74408,28 грн, а тому відповідачами не сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 25591,72 грн. (100000,00 грн. - 74408,28 грн.), та зазначена сума підлягає стягненню із відповідачів в примусовому порядку. 
Крім того, додатково цивільно-правова відповідальність винної особи за шкоду, заподіяну нею в розмірі, що перевищує страхову суму встановлену за полісом ОСЦПВВНТЗ внаслідок експлуатації автомобіля «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована відповідно до договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного із ПрАТ «СК «Уніка», а тому із ПрАТ «СК «Уніка» на користь позивача підлягає стягненню несплачена частина страхового відшкодування в сумі 32493,44 грн, тобто різниця між розміром фактичної шкоди (132493,44 грн) та розміром страхового відшкодування в розмірі (100000,00 грн). 
Посилаючись на викладене, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом /т.1 а.с.1-4/.
В листопаді 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ПрАТ «СК «Вусо» до ОСОБА_1 , в якому страхова компанія просила стягнути із ОСОБА_1 безпідставно набуте майно - грошові кошти в сумі 14721,66 грн, з яких: 12401,46 грн - сума боргу, 1402,67 грн - інфляційні втрати, 917,53 грн - три відсотки річних, за період із 18 травня 2018 року по 03 листопада 2020 року.
Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що застосувавши процедуру прямого врегулювання, на підставі заяв ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування від 07 грудня 2017 року та про доплату страхового відшкодування від 23 березня 2018 року, у зв`язку із проведеним ремонтом, страховою компанією було перераховано відповідачу страхове відшкодування двома платежами на загальну суму 74408,74 грн (на суму 62007,28 грн та на суму 12401,46 грн). Позивач за зустрічним позовом вказує, що доплата в сумі 12401,46 грн була зроблена безпідставно, так як надані документи не свідчать про те, що надавач послуг з ремонту автомобіля ФОП ОСОБА_3 є платником ПДВ, а тому ця сума підлягає поверненню на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Крім того, ОСОБА_1 має сплатити на користь страхової компанії зазначені кошти із врахуванням нарахованих позивачем трьох відсотків річних в сумі 917, 53 грн та інфляційних збитків в сумі 1402,67 грн. /т. 1 а.с.60-64/.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування - задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 несплачену суму страхового відшкодування в розмірі 5771, 66 грн.
В іншій частині первісних позовних вимог - відмовлено.
Зустрічні позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів - залишено без задоволення.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 83, 55 грн, та витрати по проведенні судової експертизи в сумі 511, 74 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що розмір завданого матеріального збитку власнику автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що сталась 11.10.2017 року, станом на час ДТП 11.10.2017 року, - склала суму в розмірі 80180,40 грн, ПрАТ «СК «Вусо» було виплачено позивачу страхове відшкодування двома платежами на загальну суму 74408,74 грн, а відтак страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування не в повному обсязі та розмір невідшкодованого страхового відшкодування складає суму в розмірі 5771,66 грн, яка підлягає стягненню із ПрАТ «СК «Уніка», як зі страхової компанії, якою було забезпечено транспортний засіб винуватця аварії.
Крім того, стороною позивача за первісним позовом було надано суду докази на підтвердження здійснення відновлювального ремонту автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 , що становить 107835,43 грн.
Стороною позивача не було надано суду належні докази на підтвердження укладення винною особою із ПрАТ «СК «Уніка» зазначеного договору, а наявна в матеріалах справи копія судового рішення від 07.10.2020 року у справі № 753/15097/19, яка належним чином не завірена, не містить повних даних сторін у зазначеній справі, та не містить всіх необхідних реквізитів, які б вказували на те, що рішення набрало законної сили та є чинним, - наведених посилань сторони позивача за первісним позовом не підтверджує.
В ході розгляду справи було встановлено, що станом на дату дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 було забезпечено ПрАТ «СК «Уніка», а транспортний засіб «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 було забезпечено - ПрАТ «СК «Вусо».
Суд вказав на те, що між сторонами за зустрічним позовом існує спір щодо правової природи повернення безпідставно набутої частини страхового відшкодування, але позивач не довів, що набуття відповідачем грошових коштів є безпідставним внаслідок їх перерахування.
Кошти були перераховані відповідачу на підставі страхового акту, додатку до нього, та дані рішення про виплату страхового відшкодування не скасовані.
За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд виходив з відсутності підстав для стягнення із відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
 
Не погодилось із рішенням суду ПрАТ «СК «Вусо», представником товариства подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення в частині вирішення вимог зустрічного позову, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказується на те, що застосувавши процедуру прямого врегулювання, на підставі заяви ОСОБА_1 страховою компанією було перераховано відповідачу страхове відшкодування двома платежами на загальну суму 74408,74 грн.  Однак, у вказану суму було включено безпідставно 12401,46 грн, так як надані документи не свідчать про те, що надавач послуг з ремонту автомобіля ФОП ОСОБА_3 є платником ПДВ, а тому ця сума підлягає поверненню на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Крім того, ОСОБА_1 має сплатити на користь страхової компанії зазначені кошти із врахуванням нарахованих позивачем трьох відсотків річних в сумі 917,53 грн та інфляційних збитків в розмірі 1402,67 грн. Посилаючись на викладене, ПрАТ «СК «Вусо» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог зустрічного позову, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені ними вимоги.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.
 
Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 /т.1 а.с.18,49/.
11 жовтня 2017 року о 20.19 год. в м. Києві по вул. Дніпровська Набережна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу. Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Вказані обставини встановлені постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року у справі №753/19862/17, якою ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні зазначеної ДТП та накладено стягнення у виді штрафу /т.1 а.с.5/.
Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 було забезпечено ПрАТ «СК «Уніка» /т.1 а.с.6,150/, а транспортний засіб «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 було забезпечено - ПрАТ «СК «Вусо» /т.1 а.с.7/.
За даними МТСБУ, ПрАТ «СК «Уніка», та ПрАТ «СК «Вусо», є учасниками Угоди про пряме врегулювання збитків.  Інформація про учасників угоди розміщена на сайті МТСБУ -  http://www.mtsbu.ua.
 Відповідно до звіту СПД ОСОБА_4 від 01 листопада 2017 року про визначення вартості матеріального збитку, проведеного на замовлення ПрАТ «СК «Вусо», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 склала 79269,88 грн /т.1 а.с.84-128/.
На підставі страхового акту № 00731-24 від 25 січня 2018 року та додатку № 1 до страхового акту № 00731-24 від 17 травня 2018 року, ПрАТ «СК «Вусо» було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 62007,28 грн та страхове відшкодування в сумі 12401,46 грн /т.1 а.с.65-а,129-133,154-157/.
Крім того, судом встановлено, що позивачем було здійснено фактичний відновлювальний ремонт автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 та вартість ремонту склала 107835,43 грн, що підтверджується копією акту про надання виробничих послуг від 20 лютого 2018 року та копією товарного чеку від 20 лютого 2018 р /т.1 а.с.67-68,73,143-145/.
Відповідно до звіту ФОП ОСОБА_5 № 110-17 від 06 листопада 2017 року про оцінку вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 становить 132493,44 грн /т.1 а.с.9-47/.
Відповідно до висновку експерта КНДІСЕ від 30 вересня 2021 року № 17080/21-54, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що сталась 11 жовтня 2017 року, станом на час ДТП  - склала суму в розмірі 80180,40 грн /т.1 а.с.230-241/.
 
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В силу ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з положеннями ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
В силу ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. 
В порядку визначеному ст.29 цього Закону у  зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Пунктом 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
 
У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне.
За правовою природою конструкція зобов'язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов'язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов'язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов'язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов'язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов'язань з повернення  безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов'язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов'язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/1555, у постанові від 08 вересня 2022 року у справі №201/6498/20 та ін.
 
В силу ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
 
З наведених обставин справи вбачається, що 11.10.2017 року  сталась дорожньо-транспортна пригода з вини водія  «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу. 
За даними МТСБУ, ПрАТ «СК «Уніка», та ПрАТ «СК «Вусо», є учасниками Угоди про пряме врегулювання збитків.  А тому позивач звернувся до  ПрАТ «СК «Вусо», яке здійснило йому відшкодування у загальному розмірі 74408,74 грн.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог первісного позову про стягнення недовиплаченої суми страхового відшкодування сторонами у справі не оскаржується. Доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «СК «Вусо» зводяться до незгоди з рішенням суду виключно щодо вирішення вимог зустрічного позову щодо стягнення безпідставно набутих кошів.А отже, виходячи з положень ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто виключно щодо вирішення вимог зустрічного позову щодо стягнення безпідставно набутих кошів. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як очевидних порушень норм матеріального чи процесуального права в цій частині не вбачається.
Розглядаючи підстави зустрічного суду,  суд першої інстанції вказав на те, що існує спір щодо правової природи повернення безпідставно набутої частини страхового відшкодування, але позивач не довів, що набуття відповідачем грошових коштів є безпідставним внаслідок їх перерахування. Кошти були перераховані відповідачу на підставі страхового акту, додатку до нього, та дані рішення про виплату страхового відшкодування не скасовані.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи страхова виплата була здійснена за згодою сторін, на підставі проведеної в установленому порядку оцінки вартості матеріального збитку та фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля позивача.
Зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов'язання з правочинів (договорів). Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків.
В даному випадку зобов`язання  ПрАТ «СК «Вусо» виникли з правочинів, була проведена страхова виплата за рішенням ПрАТ «СК «Вусо», тобто за їх погодженням. Обставини  щодо безпідставності здійсненої доплати в розмірі 12401,46 грн, як і суми ПДВ та даних, що фізична-особа підприємець, яким здійснювався ремонт автомобіля позивача не є платником ПДВ не доведені позивачем за зустрічним позовом. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «СК «Вусо» не знайшли свого підтвердження. 
Судом першої інстанції, в частині що переглядається,  надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення в частині вирішення вимог зустрічного позову ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.            
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені відповідачем ПрАТ «СК «Вусо» витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року, в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 В.А. Нежура
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук