П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/2271/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Григораш Віталій Олександрович  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
21 вересня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
у червні 2022 року адвокат Кошман Ірина Вадимівна в інтересах ОСОБА_1 (позивач) звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернівецької міської ради (відповідач) з такими позовними вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради від 28.09.2021року №470-VIII "Про розгляд заяв громадян щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення, передачі безоплатно у власність та в задоволенні звернень щодо виділення земельних ділянок" в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою орієнтовною площею 0,0500 га у власність за рахунок земель запасу міста для будівництву і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Чернівецьку міську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою орієнтовною площею 0,0500 га у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.02.2020 року він звертався до Чернівецької міської ради із заявою про надання йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,0500 га у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою   АДРЕСА_1 , однак Чернівецькою міською радою відмовлено у наданні такого дозволу, що стало причиною для звернення позивача до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №600/1137/20-а зобов`язано Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0500га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього рішення.
Проте, на виконання вказаного судового рішення відповідачем повторно відмовлено йому у задоволенні клопотання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Позивач вважає, що йому незаконно відмовлено у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, оскільки наведені у них підстави не передбачені ст. 118 Земельного кодексу України.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Чернівецької міської ради від 28.09.2021 №470-VIII "Про розгляд заяв громадян щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення, передачі безоплатно у власність та в задоволенні звернень щодо виділення земельних ділянок" в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0, 0500 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництву і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою   АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Чернівецьку міську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0500 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , в строк 1 (один) місяць після завершення воєнного стану в Україні.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької міської ради судовий збір в сумі 992,40 грн., сплачений згідно квитанції №1887-1451-5662-9874 від 23.06.2022 року.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. 
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08 серпня 2023 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судами встановлено, що у лютому 2020 року позивач звертався до Чернівецької міської ради із заявою про надання йому дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,0500 га у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .
Однак пунктом 3.11 рішення 78 сесії VII скликання Чернівецької міської ради Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок №2202 від 11.06.2020 відповідачем відмовлено позивачу у задоволенні вказаної заяви. Тому, у серпні 2020 року позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №600/1137/20-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано пункт 3.11 рішення 78 сесії VII скликання Чернівецької міської ради Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок №2202 від 11.06.2020 року щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0500га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язано Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0500га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього рішення.
На виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №600/1137/20-а Чернівецькою міською радою повторно розглянула подану заяву позивача та 28.09.2021 прийнято рішення за №470-VIII "Про розгляд заяв громадян щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення, передачі безоплатно у власність та в задоволенні звернень щодо виділення земельних ділянок", пунктом 13 якого, відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0, 0500 га у власність за рахунок земель запасу міста для будівництву і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, і споруд за адресою АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
Згідно з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно статей 2 та 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.
Нормами частини 2 статті 50 Закону України "Про землеустрій" визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.
Статтею 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Відповідно до статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
Згідно статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до частин 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Згідно пункту "г" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зокрема, в містах - не більше 0,10 гектара.
Системний аналіз зазначених норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення громадян до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, дозволяє дійти висновку, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою. Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.
Зазначене відповідає правовим позиціям Верховного Суду щодо застосування наведених судом норм права, викладеним у постановах від 08 вересня 2020 року у справі №812/1450/17, від 02 липня 2020 року №825/2228/18, які суд враховує при вирішенні даного спору в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
З оскаржуваного позивачем рішення судом встановлено, що відповідачем неправомірно обґрунтовано відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки та не вказано чітких підстав відмови у наданні такого дозволу, виключний перелік яких встановлений у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України.
Відповідно до змісту оскаржуваного рішення встановлено причину відмови, а саме, що: "у зв`язку з тим, що частина даної земельної ділянки знаходиться в приватній власності іншої фізичної особи", однак її жодним чином не обґрунтовано.
Зазначені у пункті 13 спірного рішення Чернівецької міської ради від 28.09.2021 №470-VIII підстави відмови в отриманні дозволу на розроблення проекту землеустрою (частина земельної ділянки знаходиться в приватній власності іншої фізичної особи) не відповідають вимогам частини 7 статті 118 ЗК України.
Аналогічну позицію викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі №К/800/27451/14 від 29 січня 2015 року і Постанові суду касаційної інстанції від 11 грудня 2014 року по справі К/800/63640/13.
Водночас щодо приводу відмови позивачу у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки з підстав надання її іншій фізичній особі, відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження указаного.
З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що підстава у спірному рішенні Чернівецької міської ради "частина земельної ділянки знаходиться в приватній власності іншої фізичної особи" (рішення Чернівецької міської ради від 28.09.2021 №470-VIII) є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим, рішення Чернівецької міської ради від 28.09.2021 №470-VIII "Про розгляд заяв громадян щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення, передачі безоплатно у власність та в задоволенні звернень щодо виділення земельних ділянок", в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орієнтою площею 0,0500 га, безоплатно у власність за рахунок земель запасу міста для будівництву і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 є протиправним.
Згідно позиції, викладеної Верховним судом у постановi вiд 27.03.2018 по справі №463/3375/15-а, виходячи з приписів статей 116, 118 Земельного кодексу України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому відмова у наданнi дозволу з підстави надання такого дозволу іншій особі - не є правовою підставою для відмови, у визначений ст. 118 Земельного кодексу України спосіб.
При цьому, як зазначено у Постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 та від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, у подібних правовідносинах.
Так, згідно положень 118 Земельного кодексу України визначено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність або користування, який не може бути розширено рішенням органу місцевого самоврядування. А тому доводи апелянта щодо наявності вмотивованої відмови у наданні позивачу дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є безпідставними.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень. Зазначене свідчить про протиправність оскаржуваного рішення, а відтак слід визнати його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги стосовно визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької міської ради від 28.09.2021 №470-VIII "Про розгляд заяв громадян щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення, передачі безоплатно у власність та в задоволенні звернень щодо виділення земельних ділянок" в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0, 0500 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництву і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 є обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.
Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо вимог  зобов`язального характеру колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для їх задоволення, водночас враховує таке.
Згідно частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Задовольняючи позов в указаній вище частині, суд в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує правову позицію Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, викладену, зокрема, у постанові від 11.09.2019 у справі №819/570/18, постанові від 23.05.2018 у справі №825/602/17.
Так, суд касаційної інстанції зазначив: "На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною 6 статті 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними".
Аналогічна позиція щодо вимог зобов`язального характеру та належного способу захисту порушеного права особи у даній категорії справ викладена і у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі №825/2228/18. У цій справі суд касаційної інстанції дійшов висновку про правомірність зобов`язання органу місцевого самоврядування надати особі дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Отже, з огляду на те, що в даній справі у відповідача не було законних підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також те, що зазначено у спірному рішення сесії Чернівецької міської ради є необґрунтованим та протиправним - суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0500 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .
В той же час колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 6 статті 246 КАС України у разі необхідності, у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.
У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (з подальшим продовженням такого строку відповідними Указами).
Таким чином, на дату звернення до суду з даним позовом та на дату ухвалення рішення у даній справі, в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII.
Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України.
Вказаним законом розділ X Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Таким чином, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому, з огляду на вимоги ч. 3 ст. 378 КАС України слід відстрочити виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин, а саме в строк 1 (один) місяць після завершення воєнного стану в Україні.
Згідно з положеннями ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону рішення відповідає.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Ватаманюк Р.В.