ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 2312/95/2012		
Провадження № 22-ц/821/808/23		
категорія: скарга на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи: 
скаржник:  ОСОБА_1 
представник скаржника: адвокат Губерський Анатолій Станіславович
орган, дії якого оскаржуються: Головний державний виконавець Дарницького РВ ДВС м. Київ ГУТЮ у місті Києві Фещук Олена Андріївна

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Губерського Анатолія Станіславовича на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року (постановлену в приміщенні Маньківського районного суду Черкаської області під головуванням судді Костенка А.І.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Дарницького відділу ДВС м. Києва ГТУЮ в. м. Києві про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст вимог скарги

31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Маньківського районного суду Черкаської області зі скаргою на постанову головного державного виконавця Дарницького відділу ДВС м. Києва ГТУЮ в. м. Києві про накладення штрафу.
В обґрунтування скарги вказує, що 18 вересня 2018 року Головним державним виконавцем Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук Оленою Андріївною винесено постанову у виконавчому провадженні № 49687601, якою накладено на боржника ОСОБА_1 , штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 95 670,27 грн., що складає 47 835,14 грн.
Нормативною підставою для накладення на скаржника штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів у постанові про накладення штрафу зазначено ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".
Статтю 71 ЗУ "Про виконавче провадження" доповнено частиною чотирнадцятою згідно ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання від 03 липня 2018 року, який набрав чинності з 28 серпня 2018 року. Отже, чинна редакція ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" діє з 28 серпня 2018 року.
В силу частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Положення Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII та Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який втратив чинність 05 січня 2017 року та був чинний на момент відкриття виконавчого провадження, не містять санкцій, аналогічних до чинної редакції ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".
ОСОБА_1 вказує, що виходячи з вищенаведеного, положення частини 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" не поширюється на заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла до 28 серпня 2018 року, що і змусило його звернутися до суду з відповідною скаргою, за наслідками розгляду якої скаржник просив суд визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького відділу ДВС м. Києва ГТУЮ в. м. Києві від 18 травня 2018 року ВП №49687601 про накладення штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 95 670,27 грн., що складає 47 835,14 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року у задоволенні скарги - відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що оскільки з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання станом на 31.08.2018 року скаржник мав заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, тому державний виконавець правомірно наклав на скаржника штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, передбачений частиною 14 статті 71 Закону № 1404-VIII.
Суд зауважив, що частина 4 статті 11 Закону № 1404-VIII визначає, що заборгованість зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а не з 28.08.2018, коли набрали чинності такі зміни в законодавстві.
Внесені до Закону № 1404-VIII зміни мали на меті посилення захисту прав дітей шляхом встановлення дієвого механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення в подальшому порушників від відбування призначеного стягнення за несплату аліментів (пояснювальна записка до проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання").
На переконання суду, неможливість застосування частини 14 статті 71 Закону № 1404-VIII до заборгованості, що виникла до 28.08.2018, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.
Таким чином, при вирішенні справи слід керуватися положеннями Закону № 1404-VIII, чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме - часу прийняття оскаржуваної постанови.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 26 квітня 2023 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Губерський А.С., вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, постановленою із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року та прийняти нову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що оскільки чинна редакція ч. 14 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» діє з 28 серпня 2018 року, то положення цієї норми не поширюються на заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла до 28 серпня 2018 року.
Зазначає, що положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII та Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який втратив чинність 05 січня 2017 року та був чинний на момент відкриття виконавчого провадження, не містять санкцій, аналогічних до чинної редакції ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Хільченко Романом Володимировичем від 21.12.2015 р. відкрито виконавче провадження ВП № 49687601 з примусового виконання виконавчого листа № 2312/95/2012, виданого 28.05.2012 Маньківським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.01.2012 року, і до досягнення дитиною повноліття (том 1, а.с. 46).
13.05.2018 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Новіковим Олексієм Сергійовичем винесено постанову про арешт майна боржника (том 1, а.с. 63-64), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (том 1, а.с. 77-78), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (том 1, а.с. 80-81), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (том 1, а.с. 85-86).
Згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.08.2018 року борг становить 95 670,27 грн., (том 1, а.с. 89-90).
18.09.2018 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук Оленою Андріївною винесена постанова про накладення штрафу, якою за заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено на боржника штраф на користь стягувача у розмірі 50% від суми заборгованості 95 670,27 грн., що складає 47 835,14 грн., (том 1, а.с. 94-95).

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Губерського А.С. не підлягає до задоволення, виходячи із наступного .

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.
У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі – Конвенція) вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.
За приписами частин другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
28 серпня 2018 року набрав чинності Закон № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким доповнено статтю 71 Закону № 1404-VIII "Про виконавче провадження" частиною чотирнадцятою такого змісту:
«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому, постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».
Також Законом № 2475-VIII частину четверту статті 11 Закону № 1404-VIII викладено в такій редакції: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1—4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Щодо застосування нових законів до триваючих правовідносин, то у Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зроблено висновок про те, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.
При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).
Нормами Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).
Згідно з оскаржуваною постановою про накладення штрафу від 18 вересня 2018 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 31.08.2018 року складала 95670,27 грн. та перевищувала суму відповідних платежів за три роки.
Дана заборгованість нарахована виконавцем за період з 25.07.2015 року по 31.08.2018 року.
Отже, заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що зумовила застосування до скаржника штрафу, утворилася до набрання чинності частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VІІІ.
При цьому, положення абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VІІІ передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення.
За викладених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що Головним державним виконавцем Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук О.А. правильно застосовано цю норму до триваючих правовідносин, а саме до прав та обов`язків, що продовжувалися на момент набрання ним чинності, безпосередньо застосувавши нормативний акт прямої дії у часі.
Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови від 18 вересня 2018 року про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано подальше визначення розміру штрафу.
Подібна за своїм змістом правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №2610/27695/2012 (провадження №14-37цс21).
З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що зміни в законодавстві, визначені у частині чотирнадцятій статті 71 Закону № 1404-VIII, можуть застосовуватись лише до випадків, які виникають після 28 серпня 2018 року є помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.
Враховуючи встановлені обставини справи, надавши належну оцінку доводам скаржника, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків місцевого суду.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування судового рішення немає, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Губерського А.С. слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - адвоката Губерського Анатолія Станіславовича – залишити без задоволення.
Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                                                        О.В. Карпенко 

Судді                                                                В.Г. Бородійчук        

Л.І. Василенко

/ текст постанови суду виготовлено 17 липня 2023 року/