ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 липня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/3194/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловойва Д.В.;
Представники сторін:
Від позивача - Піун Світлана Петрівна;
Від відповідача – не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023
по справі №916/3194/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"
до Відділу освіти Новокаховської міської ради
про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 493 797,52 грн, з якої 369 498,70 грн сума основного боргу, 44 744,77 грн пеня, 7 379,85 грн    3 % річних, 72 174,20 грн    інфляційні втрати,
(суддя місцевого господарського суду: Шаратов Ю.А, Господарський суд Одеської області), 

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі – ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Відділу освіти Новокаховської міської ради про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 493 797,52 грн., з якої 369 498,70 грн. – сума основного боргу, 44 744,77 грн. – пеня, 7 379,85 грн. – 3 % річних, 72 174,20 грн. – інфляційні втрати.
Позовні вимоги, із посиланням на статті 11, 202, 509, 629, 655-697, 714 Цивільного кодексу України, статті 173, 174, 175, 193, 264-271 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Типового договору постачання природного газу постачальником “останньої надії” щодо оплати.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 по справі №916/3194/22 позов задоволено частково, стягнуто з    Відділу освіти Новокаховської міської ради на користь    ТОВ “ГК “Нафтогаз України”    369 498,70 грн.    –    суму основного боргу, 10 528,18 грн.    пені, 7 379,85 грн.    3 % річних, 72 174,20 грн.    інфляційних втрат    та витрати на сплату судового збору в розмірі    6 893,71 грн., відмовлено у задоволенні позову ТОВ “ГК “Нафтогаз України” до Відділу освіти Новокаховської міської ради в частині стягнення пені в розмірі 34 216,59 грн.
В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд зазначив, що позивачем було виконано в повному обсязі взяті на себе зобов`язання відповідно до Договору, у строк та порядок передбачений Договором, належним чином та в повному обсязі, було поставлено Відповідачу природний газ в об`ємі 21 993,97 куб.м. газу на загальну суму 369 498,70 грн., докази оплати відповідачем поставленого газу у вищезазначеному розмірі в матеріалах справи відсутні.
Крім того, в оскаржуваному рішенні суд  зазначив, що пеня за прострочення оплати за Договором у періоди з 01.01.2022 по 23.02.2022, які передують виникненню форс-мажорних обставин, складає суму в розмірі 10 528,18 грн.  
Також судом встановлено, що 3 % річних за прострочення оплати за Договором за періоди з 01.01.2022 по 30.08.2022 складають суму в розмірі 7 379,85 грн., а інфляційних втрат – 72174,20 грн. Судом перевірено правильність розрахунків, наданих позивачем.
В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 369 498,70 грн. – суми основного боргу, 10 528,18 грн. – пені, 7 379,85 грн. – 3 % річних, 72 174,20 грн. – інфляційних втрат, в частині стягнення пені в розмірі 34 216,59 грн. слід відмовити.
Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 34216,59 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.
Заявник апеляційної скарги звертає увагу, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Сертифікат видається Торгово-промисловою палатою за зверненням однієї із сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка сплачує послуги торгово-промислової палати. Водночас, інша сторона спірних правовідносин договору позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.
На переконання апелянта Лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин, у зв`язку з чим не може вважатися сертифікатом відповідно до вимог законодавства України.
Позивач вказує, що сторони Договору у випадку настання форс-мажорних обставин передбачили необхідність надання відповідачем позивачу сертифікату ТПП пр форс-мажорні обставини, оскільки, як зазначалося вище, саме сертифікат ТПП є документом на засвідчення обставин непереборної сили.
Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом помилково встановлено факт настання у господарській діяльності відповідача форс-мажорних обставин, що спростовує висновок суду про звільнення відповідача від обов`язку своєчасного виконання зобов`язань за договором та відповідальності за невиконання грошового зобов`язання у вказаний період. В свою чергу, позивач правомірно, відповідно до умов Типового договору постачання природного газу постачальником «останньою надії», нарахував з 01.01.2022 по 30.06.2022 пеню в сумі 44744,77 грн. за прострочення виконання зобов`язання.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 апеляційну скаргу ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 по справі №916/3194/22 залишено без руху.
18.05.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від ТОВ "ГК "Нафтогаз України" про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 по справі №916/3194/22, в якій апелянт надав докази надсилання копії апеляційної скарги з додатками відповідачу.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 по справі №916/3194/22; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3194/22.
06.06.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3194/22.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 розгляд справи №916/3194/22 за апеляційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 призначено на 18.07.2023 року о 12-00 год у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.
05.07.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ "ГК "Нафтогаз України" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 задоволено клопотання ТОВ "ГК "Нафтогаз України" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/3194/22 поза межами приміщення суду; розгляд справи №916/3194/22 за апеляційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення призначено на 18.07.2023 року о 12-00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи та вимоги, викладені ним в апеляційній скарзі, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, з огляду на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача, за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзиви на неї, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” (далі - Позивач, Постачальник, Постачальник “останньої надії”) відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.
За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” визначено постачальником “останньої надії” на ринку природного газу.
Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України “Про ринок природного газу”, постачальник “останньої надії” — визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.
26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 “Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236” (далі - Постанова КМУ № 1102).
Пунктом 2 Постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства “Магістральні газопроводи України”, товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України”, операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника “останньої надії” обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.
Відповідач є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).
У відповідності до положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику “останньої надії” через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника “останньої надії”, за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки G_MAIL_PLR.
У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ETC) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ЕРМ) об`єми природного газу, спожитого Відповідачем з 1 листопада 2021 року автоматично включено до портфеля постачальника “останньої надії” - Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”, і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених Позивачем.
Факт включення Відповідача до реєстру споживачів постачальника “останньої надії” та віднесення газу спожитого Відповідачем газу до портфеля постачальника “останньої надії” з наведених вище підстав підтверджується листом оператора ETC з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника “останньої надії” від оператора ЕРМ (Форма № 10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ETC щодо споживача з ЕІС-кодом.
Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України “Про ринок природного газу” оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 “Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ “Оператор ГТС України”, на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” (03065, м. Київ, проспект Гузара Любомира, 44; код СДРПОУ 42795490).
Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (далі - “Кодекс ГТС”).
Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС:
- інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.
Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).
Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку Позивач та Відповідач, як продавець та покупець природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.
Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.
Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень, (пункт 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).
Таким чином, Позивач, як суб`єкт ринку природного газу має право доступ до Інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.
Факт включення Відповідача до реєстру споживачів постачальника “останньої надії” та віднесення газу, спожитого Відповідачем, до портфеля постачальника “останньої надії” з наведених вище підстав підтверджується:
- листом оператора ГТС від 27.09.2022 № ТОВВИХ-22-10353 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача за ЕІС-кодом, згідно із яким в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56XS0000242IY00H був закріплений за постачальником “останньої надії” ТОВ “ГК “Нафтогаз України” (ЕІС-код 56Х930000008780В) у період з 01.11.2021 по 23.11.2021 обсяг природного газу, використаний споживачем у вказаний період та внесений в алокацію постачальника “останньої надії” ТОВ “ГК “Нафтогаз України”, становить 21 993,97 куб.м.;
- інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника “останньої надії” від оператора ГРМ (Форма № 10);
- відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС- кодом;
- довідкою про об`єми поставленого ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” природного газу згідно із якою споживач з ЕІС-кодом 56XS0000242IY00H у період з 01.11.2021 по 23.11.2021 спожив 21 993,97 куб.м. газу.
Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015р. (далі - Правила), договір постачання природного газу постачальником “останньої надії” укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205. 633, 634, 641.642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника “останньої надії” та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Договір постачання природного газу постачальником “останньої надії” не потребує двостороннього підписання.
Договір постачання між постачальником “останньої надії” і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника “останньої надії” відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Типовий договір постачання природного газу постачальником “останньої надії” затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.
Відповідно до пункту 4.2 розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Згідно із пунктом 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі - Кодекс ГТС) у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).
Отже об`єм (обсяг) спожитого Споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується Постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.
Позивач проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.
Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.
З 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником “останньої надії” щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника “останньої надії”, затвердженого постановою КМУ від 30 вересня 2015 року №809 в редакції Постанови КМУ № 1102.
Цією ж Постановою КМУ № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року встановлено граничний розмір ціни природного газу для Бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.
Протягом жовтня-листопада 2021 року розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16.8 грн за 1 куб.метр, отже у цей період застосовується гранична ціна в 16.8 грн за 1 куб .метр.
З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов Договору опублікована/оприлюднена на сайті Позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price. Ціна природного газу також підтверджується довідкою Позивача від 29.09.2022.
Відповідно до пункту 4.4 Договору Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб.
На виконання вказаного пункту Позивачем направлялись на адресу Відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу, однак останнім такі рахунки     не були оплачені.
Вказані обставини стали підставою для звернення ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до Господарського суду Херсонської області з відповідними позовними вимогами.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.
З огляду на те, що скаржником рішення суду першої інстанції фактично    оскаржується    лише    в частині    відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача частини нарахованої позивачем пені, оскаржуване рішення суду переглядається в апеляційному порядку    частково    в межах зазначених доводів та вимог. При цьому, обставини правомірності задоволення позовних вимог судом першої інстанції,    в частині    стягнення з відповідача суми основної заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат, з огляду на безспірність сторонами таких вимог під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не переглядаються у відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України    господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Так, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено та сторонами не оспорюється, що на виконання умов Типового договору постачання природного газу позивачем було поставлено відповідачу, що ним не заперечується, природний газ.
Як встановлено судами у даній справі та не заперечується сторонами, відповідачем не здійснено оплати за поставлений позивачем природний газ, з огляду на що, останній був змушений звернутися до суду з відповідним позовом з вимогами про стягнення основної заборгованості та нарахованих у зв`язку із неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у в частині     34 216,59 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в період з 24.02.2022 року по 30.06.2022 року належне виконання господарського зобов`язання по оплаті за поставлений природний газ позивачем, відповідачем виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, а саме військової агресії РФ проти України та тимчасової окупації Каховської територіальної громади, з огляду на що наявні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання у вказаний період відповідно до норм ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України.
Судова колегія погоджується із зазначеним вище висновком суду першої інстанції, вважає його правомірним, а доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.
Відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на час подання позову, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 грудня 2022 року №309, Каховська міська територіальна громада Каховського району Херсонської області є частиною територій, які перебувають у тимчасовій окупації.
Зазначений факт розглядається як загальновідомий для обох сторін. При цьому, загальновідомість факту військової агресії підтверджується цілеспрямованими діями органів влади РФ, спрямованими на незаконну анексію території України - Автономної республіки Крим, прямої військової агресії та підтримки незаконних збройних формувань в межах окремих територій держави України.
Таким чином, факт військової агресії є загальновідомою обставиною, а отже в силу приписів ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування. При цьому ця обставина була відома обом сторонам за договором постачання природного газу, починаючи з 24.02.2022 року.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 року у справі №905/857/19 зазначила, що «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).
Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Тобто, обставини та правові висновки Великої Палати у вказаній вище справі стосувалися правовідносин між сторонами, які виникли до введення на території України воєнного стану у зв`язку із збройною агресією РФ.
Разом з цим, у цій же постанові, касаційний суд вказав, що    обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків.
Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (ст. 75 Господарського процесуального кодексу України). Отже, суд визнає наявність    форс-мажорних    обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.
Таким чином, у даному разі, факт перебування відповідача, як юридичної особи у тимчасовій окупації, так і настання обставин невідворотної сили, що підтверджується листом Торгово-промислової палати від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 є загальновідомою обставиною, яка в силу ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні"    форс-мажорними    обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.
При цьому, ключовим питанням у даному разі є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи також установлено, що за умовами фактично укладеного між сторонами договору на постачання природного газу,    п. 10.1., 10.2., 10.3. та 10.4. договору контрагенти погодили, що сторони звільняються від відповідальності за    часткове    або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних    обставин). Під    форс-мажорними    обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору. Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії    форс-мажорних    обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства.
Таким чином, виходячи з умов Типового договору, у відповідача не виникло обов`язку по наданню позивачу сертифікату про виникнення форс    мажорних обставин, а був лише обов`язок повідомити постачальника про наявність таких обставин без визначення його порядку умовами спірного договору, з огляду на що, доводи апелянта в цій частині задоволення не потребують.
Разом з тим, скаржник заперечуючи щодо висновків суду першої інстанції    в частині    позовних вимог зазначає про те, що вказаний вище лист Торгово-промислової палати не є безумовним доказом наявності обставин непереборної сили та мав оцінюватися судом в сукупності з іншими обставинами справи.
Судова колегія не погоджується із зазначеним твердженням скаржника, оскільки судом першої інстанції до уваги лист Торгово-промислової палати взято в останню чергу. При цьому, визначальним фактом для звільнення відповідача у спірний період від сплати пені було і є перебування останнього як юридичної особи в районі проведення воєнних (бойових) дій, в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).
Також за доводами скаржника, споживання природного газу споживачем відбувалося ще до початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, а тому, зобов`язання відповідача виникли до настання обставин невідворотної сили.
Так, дійсно, зобов`язання по оплаті за поставлений позивачем природний газ у відповідача виникли відразу після споживання останнім газу.
Проте, як встановлено судами у даній справі та не заперечується сторонами, як постачальник «останньої надії» позивач постачав природний газ учбовим закладам відповідача в період листопада 2021 року, тобто до вирішення питання органом місцевого самоврядування щодо порядку оплати за поставлений газ, оскільки п. 2 Постанови КМУ №1102 визначено зобов`язання Акціонерного товариства    Магістральні газопроводи України, Товариства з обмеженою відповідальністю    «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника    останньої надії    обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.
Зважаючи на обставини того, що відповідач є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України) та у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 1 листопада 2021 року автоматично включено до портфеля постачальника    «останньої надії»    - ТОВ «ГК «Нафтогаз України», і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем,  інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від Оператора ГРМ, відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача (принтскрин).
З огляду на зазначене, судова колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованої останнім пені у розмірі  34 216,59 грн. за період з 24.02.2022 року по 30.06.2022 року є правомірним та таким, що не потребує скасування або зміни. В той же час, доводи позивача, викладені ним в апеляційній скарзі не знайшли свого відображення під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення    в частині    стягнення пені, а тому вимоги останнього задоволення не потребують.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України    завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю    «Газопостачальна компанія    «Нафтогаз    України» задоволенню не підлягає,    а рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 року у справі №916/3194/22 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  129, 269,  275, 276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 по справі №916/3194/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 по справі №916/3194/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.
          Повний текст постанови складено та підписано 21.07.2023 року.

Головуючий суддя:                                                                    Н.М. Принцевська

Судді:                                                                                                   Г.І. Діброва
    
                                                                                         А.І. Ярош