ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 року          м.Дніпро         Справа №  908/1495/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя: Верхогляд Т.А. (доповідач),
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.
секретар судового засідання Зелецький Р.Р.   
представники сторін:
від скаржника: Трачук Н.І., ордер АР № 1135351  від 07.08.2023 р.,  адвокат;
від відповідача: Павленко С.І., паспорт НОМЕР_1  від 20.06.1996 р.,  генеральний директор;
від відповідача: Соснін Т.Ю., довіреність № 021/00-0273  від 28.02.2023 р.,  адвокат;
розглянувши  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  господарського суду Запорізької області від 04.05.2023 року у справі № 908/1495/23 (суддя Дроздова С.С)
за позовом:     ОСОБА_1 , м.Запоріжжя
до відповідача: Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» , м.Запоріжжя
про  визнання рішення недійсним, -

                                                 ВСТАНОВИВ:

          Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.05.2023 року у справі №908/1495/23  у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову  відмовлено.  
          Суд дійшов висновку, що:
- запропоновані заявником заходи забезпечення позову не відповідають принципам розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів сторін, вони безпосередньо не пов`язані з предметом вказаних заявником позовних вимог і не свідчать про можливість утруднення виконання рішення в разі невжиття таких заходів;
- факт звільнення позивача з посади, на його думку не уповноваженим складом наглядової ради товариства, не свідчить про те, що у разі прийняття рішення судом про задоволення позову невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно унеможливити виконання рішення суду та ефективно захистити та поновити порушені майнові права та інтереси позивача, та не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
          Наведене, на думку суду, не свідчить про існування обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, як цього вимагає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України.
          Крім цього, суд зазначив, що в порушення п. 6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України заява ОСОБА_1 не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, яке з огляду на запропоновані заходи забезпечення позову, предмет і ціну майбутнього позову, є обов`язковим, оскільки задоволення цієї заяви могло б завдати збитків відповідачеві, паралізувати господарську діяльність підприємства, а тому їх відшкодування має бути забезпечено.
          За вказаних обставин господарський суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
                Не погодившись з ухвалою  господарського суду, позивач  оскаржив її в апеляційному порядку.
          Вважає, що ухвала була прийнята внаслідок неповного дослідження обставин, які зумовили звернення до суду з заявою про забезпечення позову, результатом чого може бути порушення  прав та інтересів позивача, а також неправомірне завдання комбінату непоправної фінансової шкоди внаслідок дій незаконно призначеного керівництва.
          В апеляційній скарзі  апелянт зазначає обставини, якими обґрунтовує позовні вимоги, необхідність забезпечення позову, спростовує посилання суду щодо зустрічного забезпечення та просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 04.05.2023 року по справі № 908/1495/23; ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову по справі № 908/1495/23  задовольнити у повному обсязі;
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2023 року (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Вечірко І.О.(доповідач), судді: Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.) поновлено  строк на апеляційне оскарження,  відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено  на   05.07.2023 року.  
          Розпорядженням керівника апарату суду від 04.07.2023 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_2 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.
          Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023 року для розгляду справи  №908/1495/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Верхогляд Т.А. (доповідач), судді: Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.
      Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2023 року  прийнято до свого провадження справу № 908/1495/23 та призначено до розгляду.                     
          У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти наведених апелянтом доводів. Вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою. Зазначає, що суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач. 
          Просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Запорізької області від 04.05.2023 року у справі № 908/1495/23 відмовити, ухвалу господарського суду Запорізької області від 04.05.2023 року у справі №908/1495/23 залишити без змін.
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
               З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення Наглядової ради Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», оформлене протоколом Наглядової ради від 10.01.2023 року з підстав  порушення визначеної законом процедури та повноважень щодо призначення на посаду генерального директора Акціонерного товариства «Запорізький алюмінієвий комбінат» ОСОБА_3 , припинивши при цьому повноваження ОСОБА_1 .
          Разом з позовною заявою позивач подав суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:
1. Зупинити дію рішення Наглядової ради Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (код ЄДРПОУ 00194122, 69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15), оформленого Протоколом від 10.01.2023 року № 2/2023 - до вирішення спору по суті, про що винести відповідну ухвалу.
2. Зупинити повноваження генерального директора Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (код ЄДРПОУ 00194122, 69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15) ОСОБА_3 до вирішення спору по суті, про що винести відповідну ухвалу.
3. Відновити повноваження члена дирекції, виконуючого обов`язки генерального директора Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» - (код ЄДРПОУ 00194122, 69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15) ОСОБА_1 шляхом зобов`язання внесення змін до відомостей щодо керівника Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (код ЄДРПОУ 00194122) державним реєстратором до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань - до вирішення спору по суті, про що винести відповідну ухвалу.
4. Заборонити Державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь- яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (код ЄДРПОУ 00194122), щодо скасування, зміни реєстраційних дій та записів стосовно керівника ОСОБА_1 до вирішення спору по суті, про що винести відповідну ухвалу.
5. Заборонити Акціонерному товариству «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (код ЄДРПОУ 00194122, 69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15), Наглядовій раді Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», загальним зборам акціонерів Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», Фонду державного майна України та іншим будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти дії, спрямовані на звільнення, відсторонення, припинення, відкликання повноважень члена дирекції - виконуючого обов`язки генерального директора Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» Кізілова Сергія Анатолійовича - до вирішення спору по суті, про що винести відповідну ухвалу.
6. Заборонити будь-кому, окрім члена дирекції - виконуючого обов`язки генерального директора Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» Кізілова Сергія Анатолійовича, виконувати обов`язки члена дирекції - виконуючого обов`язки генерального директора Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (код ЄДРПОУ 00194122, 69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15) - до вирішення спору по суті, про що винести відповідну ухвалу.
          Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне:
          При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
          Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
          При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
          Поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
          При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
          Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
          Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
          На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
          Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
          Згідно з ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
          Частиною 1 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
          Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.
          Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
          При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. 
          У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
          Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
          Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
          Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
          Враховуючи те, що предметом даного спору є вимога немайнового характеру, при вирішення питання необхідності вжиття заходів забезпечення позову має застосовуватись  та досліджуватись така підстава вжиття відповідних заходів як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
          При цьому, у немайнових спорах має досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18.
          Відповідно до ст.ст.73,74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст.ст.76 -79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
          Колегією суддів встановлено, що в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що Наглядова рада Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» всупереч нормам чинного законодавства України, а саме - самовільно, без застосування визначеної законом процедури та без належних на те повноважень - призначила на посаду генерального директора Акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат Павленко Сергія Івановича, припинивши при цьому повноваження Кізілова Сергія Анатолійовича шляхом винесення оскаржуваного протоколу № 2/2023 від 10.01.2023 року.
          Зокрема, позивач вказував, що:
1. Порушено вимоги п.п. 1-1, 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 року за №777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а саме - призначення Павленко Сергія Івановича на посаду генерального директора АТ «ЗАлК» відбулося без проведення конкурсного відбору.
2. При призначенні Наглядовою радою ОСОБА_3  не застосовано положення Порядку «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 року за №777, що має у собі ознаки перевищення своїх повноважень Наглядовою радою та фактично - вчинення дій, направлених на рейдерський захват підприємства.
3. Згідно Рішення господарського суду Запорізької області від 03.02.2022 року у справі №908/3213/21 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2023 року визнано недійсним рішення позачергових загальних зборів акціонерів акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат оформлене протоколом від 03.11.2021 року № 1/2021, згідно якого було, в тому числі, обрано склад Наглядової ради АТ «ЗАлК»  (яким і призначено відповідно до протоколу № 2/2023 від 10.01.2023 року на посаду Генерального директора комбінату ОСОБА_3 ) - що є прямим доказом незаконності призначення останнього на посаду генерального директора особами, у яких відповідно до вказаного рішення суду відсутні на те повноваження.
4. Станом на день звернення із цією заявою контракт між незаконно призначеним генеральним директором АТ «ЗАлК»   ОСОБА_3 та Наглядовою радою підприємства відсутній, що є прямим порушенням чинного законодавства України та суперечить положенням Статуту АТ «ЗАлК», а відтак є прямим доказом відсутності повноважень ОСОБА_3 , як генерального директора АТ «ЗАлК» та додатково свідчить про незаконність перебування його на посаді, що само-собою також є прямим фактом рейдерського захвату підприємства.
          На думку заявника зазначені факти прямо вказують на недійсність протоколу №2/2023 від 10.01.2023 року, яким Наглядовою радою АТ «ЗАлК» було незаконно призначено на посаду генерального директора комбінату ОСОБА_3 та незаконно припинено повноваження позивача як виконуючого обов`язки генерального директора, а відтак - незаконність дій самої Наглядової ради.
          Позивач вказував, що враховуючи той факт, що частка держави у статутному капіталі АТ «ЗАлК» становить майже 69% - при призначенні на посаду генерального директора комбінату Наглядова рада повинна була керуватися приписами Порядку №777, а саме своїм протоколом про призначення генерального директора саме затверджувати результати конкурсного відбору керівника. Крім цього, на офіційному сайті Фонду державного майна України відсутня як інформація про проведення конкурсного відбору на посаду генерального директора Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», так і інформація про участь у такому конкурсному відборі ОСОБА_3 , що також, на думку позивача, свідчить про незаконність дій Наглядової ради при винесенні протоколу №2/2023 від 10.01.2023 року.
          На думку заявника, ОСОБА_3 призначено на посаду Генерального директора АТ «ЗАлК» особами, у яких фактично відсутні на це повноваження, що свідчить про незаконність звільнення з посади позивача та незаконність даного призначення, а відтак - недійсність і самого протоколу № 2/2023 від 10.01.2023 року.
          З огляду на викладене заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, за результатами яких можуть бути грубо порушені його законні права та інтереси як керівника та працівника Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» та, відповідно, до неможливості ефективного їх поновлення, за захистом яких він і звернувся до господарського суду Запорізької області. Задоволення судом заяви позивача про забезпечення позову не призведе до фактичного вирішення спору по суті. 
          Позивач вказував, що якщо за результатом розгляду позовної заяви дії Наглядової ради АТ «ЗАлК»  буде визнано незаконними, повноцінне відновлення порушеного права позивача за результатами наслідків таких вже вчинених дій Наглядової ради, буде істотно ускладнено виконання такого рішення суду, оскільки задля того виникне необхідність звернення до суду з додатковими численними позовами.
          Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
          Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
          Колегія суддів зазначає, що в обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 покладає виключно обставини та свої суб`єктивні твердження про ніби-то допущенні порушення під час обрання Генерального директора AT «ЗАлК» ОСОБА_3 , не вказуючи при цьому, які саме порушення норм матеріального та/або процесуального права були допущені господарським судом Запорізької області при постановлені оскаржуваної ухвали від 04.05.2023          року у справі № 908/1495/23.
          Положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 139 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.
          Так, апелянтом у заяві про забезпечення позову порушується питання щодо застосування декілька заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті, що фактично здійснюють перешкоду та вручання в господарську діяльність AT «ЗАлК».
          Фактично, скаржником в апеляційній скарзі, як і в заяві про забезпечення позову, наводяться доводи в обґрунтування виключно позовних вимог, які заявлені ОСОБА_1 , проте заява про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності вжиття забезпечення позову та необхідності застосування саме наведених вище обраних заявником заходів забезпечення позову.
           ОСОБА_1 не було обґрунтовано та не було доведено належними та допустимими доказами наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі. 
          Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Зокрема, про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не може бути достатньою обгрунтованою та мотивованою підставою для задоволення відповідної заяви.
Як зазначено вище, враховуючи немайновий характер спору, позивач мав підтвердити суду таку підставу вжиття відповідних заходів, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
        Колегія суддів погоджується з доводами оскаржуваної ухвали про те, що такі підстави суду позивачем не доведені.
          Беручи до уваги викладене вище та те, що припущення апелянта про ніби-то неправомочності Наглядової ради AT «ЗАлК», його суб`єктивні висловлювання про начеб-то порушення вимог чинного законодавства України при процедурі прийняття рішень Наглядовою радою AT «ЗАлК», оформлених протоколом від 10.01.2023 року №2/2023, не доведені, мають оціночний характер та підлягають з`ясуванню, оцінці та доведенню під час вирішення спору по суті. Вказане не свідчить про те, що невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, викладених в пунктах 1-6 прохальної частини заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду). Отже, відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.?
          Таким чином, 04.05.2023 року господарським судом Запорізької області у справі №908/1495/23 постановлено законну, обґрунтовану та мотивовану ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 .
          На підставі викладеного суд колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не доведена і не підлягає задоволенню. Судові витрати за її розгляд згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України  слід покласти на апелянта.
          Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -          
                                                                                                                                            ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
          Ухвалу господарського суду Запорізької області від 04.05.2023 року у справі №908/1495/23  залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

          Повний текст постанови підписано суддями Верхогляд Т.А. та Івановим О.Г.  11.08.2023 року,  суддею Парусніковим Ю.Б. у зв`язку з його відрядженням в період з 10 по 11 серпня 2023 року, підписано 14.08.2023 року.

          Головуючий суддя                                                           Т.А. Верхогляд   

          Суддя                                                                                   О.Г. Іванов                                

          Суддя                                                                                   Ю.Б. Парусніков