ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 липня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1038/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу     ОСОБА_1 
          на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року (головуючий суддя Бойченко Ю.П.) 
          в адміністративній справі №280/1038/23 за позовом   ОСОБА_1  до відповідачів: Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ,  Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акту,- 

ВСТАНОВИВ:
          
          Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 15.02.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом  до відповідачів: Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (відповідач-2), в якому просив (а.с. 1-13): 
          - визнати протиправними дії відповідачів щодо невиплати позивачу премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року на підставі протоколу А7013 №593-22/з від 26.12.2022, 
          - визнати протиправними та скасувати окремі положення індивідуального акта, в якому позивач зазначений під №127, з формулюваннями «вживання алкогольних напоїв» та посилання на протокол А7013 №593-22/з від 26.12.2022 року.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (відповідача-2) виплатити позивачу премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року в повному обсязі. 
Також в позові позивач просив стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21000грн. 
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі №280/1038/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідачів Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акту (а.с. 33-34).
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2023 року частина позовних вимог залишена без розгляду, а саме щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 (відповідача-2) виплатити позивачу премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року в повному обсязі (а.с. 96).
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2023 року прийнято до розгляду заяву позивача від 05.04.2023 про зміну позовних вимог та постановлено розгляд справи здійснювати з урахуванням змінених позовних вимог (а.с. 83-91, 97).
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року закрито провадження в адміністративній справі №280/1038/23 (а.с. 145-146).
          Також,  Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року про закриття провадження у справі, відмовлено у стягненні на користь позивача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 21 000грн. 
          Крім того, Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідачів про постановлення окремої ухвали відносно представника позивача – відмовлено. 
          Свою позицію суд першої інстанції щодо закриття провадження у справі обґрунтував тим, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 № 90 внесено зміни до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 № 12 та від 06.01.2023 № 14 (в частині положень, що оскаржуються), а ОСОБА_1 нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року, що в свою чергу свідчить про виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень, і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання дій відповідачів протиправними.
          Щодо витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вказав, що суду не надано ані договору про надання правової (правничої допомоги), укладеного між позивачем та адвокатом, ані жодного належного та допустимого доказу на підтвердження фактичного понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 21000грн., як то платіжного доручення, квитанції або касового ордеру, тому відсутні підстави щодо стягнення на користь позивача зазначених витрат.
          Також суд першої інстанції зазначив, що заявлення клопотань, в т.ч. про витребування доказів і відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, не свідчить про зловживання процесуальними правами. Отже відсутні підстави для постановлення окремої ухвали щодо представника позивача.
              Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про закриття провадження у справі позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції від 10.05.2023 – скасувати в частині закриття провадження у справі, та в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, і направити справу для розгляду до суду першої інстанції. Просить справу розглянути без участі позивача та його представника. 
               Вказує, що представник, який подав клопотання про закриття провадження не надав суду належним чином оформленого документа на підтвердження своїх повноважень. Зауважує, що позбавлення виплати та подальша виплата із затримкою не можуть свідчити про виправлення відповідачами оскаржуваних порушень. Зазначає, що позивач звернувся до відповідачів з рапортом компенсації за затримку виплати  коштів. 
          Відповідачем-2 (Військовою частиною НОМЕР_1 ) подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 10.05.2023 (про закриття провадження у справі) – залишити без змін. Посилається на те, що у відзиві на позовну заяву містилося клопотання про закриття провадження у справі, вважає, що позивач не був позбавлений права надати заперечення щодо такого клопотання. Надав довідку про нарахування майору ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.04.2023 по 30.04.2023 та копії інших документів щодо суті спору, щодо самостійного усунення відповідачем порушень, які були ним допущені у правовідносинах з позивачем.
         Розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України без повідомлення учасників справи.
         Перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши правильність прийняття судом першої інстанції ухвали від 10.05.2023 року про закриття провадження у справі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Питання щодо закриття провадження у справі врегульовані статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).
У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Матеріалами справи підтверджується, що підставою для невиплати позивачу премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року слугували наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 № 12 «Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби у грудні 2022 року», у додатку до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №127 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2023 № 14 «Про виплату додаткової винагороди», у додатку №5 до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №128.
Разом із тим, матеріалами справи підтверджується, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 №90 «Про внесення змін до деяких наказів командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди та преміювання особового складу», а саме пунктами 3, 4 внесено зміни до:
додатку до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 № 12 шляхом виключення рядку №127 (Позігун С.А.), підстава: наказ командира ВЧ НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності від 15.11.2022 № 607;
додатку 5 до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2023 № 14 шляхом виключення рядку №128 (Позігун С.А.).
Також із довідки Військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2023 №1541 вбачається, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 №90 майору ОСОБА_1 за грудень 2022 року нараховано премію у розмірі 6  773,50 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100  000грн. Кошти зараховані 08.03.2022 на картковий рахунок позивача. 
При цьому, факт виплати позивачу премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року позивачем не заперечується, що також відображено у заяві представника позивача (вх. №13718), в якій, крім іншого, позивач просить суд залишити п. 3 прохальної частини позовної заяви без розгляду, а саме в частині позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити позивачу премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року в повному обсязі. 
Зокрема, в обґрунтування заяви про залишення зазначених позовних вимог без розгляду вказано, що ОСОБА_1 премія та додаткова винагорода за грудень 2022 року на сьогоднішній день виплачені в повному обсязі.
З огляду на те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 № 90 внесено зміни до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 № 12 та від 06.01.2023 № 14 (в частині положень, що оскаржуються), а ОСОБА_1 нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року, що в свою чергу свідчить про виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень, і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання дій відповідачів протиправними.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції зазначені обставини дають підстави для висновку, що в силу пункту 8 ч.1 ст.238 КАС України наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки відповідачем самостійно усунуті допущені щодо позивача порушення і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Частиною 2 статті 238 КАС України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Так, судові витрати, за приписами частини 1 статті 132 КАС України, складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх, відповідно, частиною третьою цієї статті віднесено й витрати на професійну правничу допомогу.
Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Разом із тим, у позовній заяві заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21  000грн.
Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Однак, зазначених у ч. 4 ст. 134 КАС України документів до суду не надано. Також, суду не надано ані договору про надання правової (правничої допомоги), укладеного між позивачем та адвокатом, ані жодного належного та допустимого доказу на підтвердження фактичного понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 21 000грн., як то платіжного доручення, квитанції або касового ордеру.
Крім того, слід звернути увагу на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 27.04.2023 у справі №260/3162/22, відповідно до якої, зокрема:
«…35. Витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до частини другої статті 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами. Отже, ця норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, що визначений статтею 139 КАС України КАС України. 
36. Однак, зі змісту цієї норми КАС України, не вбачається визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України. Стаття 140 КАС України також незастосовна до ситуації, що склалася, з огляду на відсутність заяви позивача про відмову від позову в означеній частині позовних вимог.
37. Водночас, частина восьма статті 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 
38. З урахуванням обставин, що склалися, за відсутності чіткого правового регулювання розподілу судових витрат саме у такому випадку процесуальним законом, Суд керується принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли. Так, визнавши помилку й усунувши її, сторона відповідача не давала приводу для подальшого розгляду справи, адже права позивача були поновлені і без завершення судового процесу. За таких обставин колегія суддів вважає за можливе і необхідне на підставі частини восьмої статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати залишити за такими сторонами, не покладаючи обов`язок їх відшкодування на іншу сторону.».
З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 21 000грн.
Позивач в обґрунтування апеляційної скарги також зазначає, що він звернувся до відповідачів з рапортом компенсації за затримку виплати  коштів. 
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини щодо  компенсації за затримку виплати коштів не охоплюються позовними вимогами у справі №280/1038/23, тому не можуть впливати на вирішення зазначеної справи.
          З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції від 10.05.2023 року не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.          
          Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 312, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:
          
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –залишити без задоволення.
          Ухвалу  Запорізького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року – залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 26.07.2023 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу ст. 238 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
          Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова